ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року 
м. Київ 
справа № 362/5769/23
провадження № 61-16117св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -     ОСОБА_1 ,
відповідачі:    ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру 
у Київській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВОСС»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Овчаренка Дмитра Костянтиновича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2025 року у складі судді Кравченко Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
1. У вересні 2023 року     ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до 
    ОСОБА_4 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВОСС»(далі - ТОВ «ВВОСС»), про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав, зареєстрованих щодо цих земельних ділянок.
2. Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Саливонківської сільської Ради народних депутатів від 27 грудня 1996 року №100 їй передано у власність земельну ділянку площею 0,167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на підставі якого виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серія КВ 33192, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №961 та видано 16 травня 2003 року.
3. Площа земельної ділянки та наявність земельної ділянки у власності позивачки підтверджуються також записами погосподарської книги №1а Саливонківської сільської ради народних депутатів станом на 1996 рік, 2001-
2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки.
4. На вищезазначеній земельній ділянці розташовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належить їй на праві власності згідно Свідоцтва на нерухоме майно, виданого Саливонківською сільською радою Васильківського району Київської області 21 липня 2009 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстровий номер 27835429, за адресою 
АДРЕСА_1 .
5. У Державному акті на право приватної власності зображено план зовнішніх меж земельної ділянки, на якому вказано розміри меж земельної ділянки, таке формування земельної ділянки було передбачено законодавством в 2003 році, яке не передбачало визначення кадастрового номера земельній ділянці.
6. За зверненням позивачки було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та подана відповідно до вимог статей 20, 21, 23, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для її подальшого подання до Державного кадастрового реєстратора для проведення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
7. Відповідно до проведених обмірів для реєстрації земельної ділянки позивачки встановлена площа земельної ділянки - 0,1548 га, що є меншою від площі, зазначеної у державному акті на право приватної власності, виданому 
16 травня 2003 року.
8. Державним кадастровим реєстратором Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Газа Ж. Й. 03 квітня 2023 року відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав розташування в межах земельної ділянки позивачки, яку передбачається зареєструвати, інших земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_4 .
9. Координати меж земельної ділянки позивачки знаходяться в існуючих межах встановленого по ним паркану, площею 0,1548 га, в Державному земельному кадастрі накладаються на земельну ділянку кадастровим номером 3221487101:01:031:0036, площею 0,0141 га, для ведення особистого селянського господарства та частину земельної ділянки площею 0,0383 га з кадастровим номером 3221487101:01:031:0035, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Саливонки (вулиця та номер будівлі в Державному земельному кадастрі відсутні), та належать на праві власності 
ОСОБА_4 .
10. Реєстрація земельних ділянок, їх формування та присвоєння кадастрових номерів 3221487101:01:031:0036; 3221487101:01:031:0035 в Державному земельному кадастрі проводилась на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «ВВОСС» 13 жовтня 2017 року.
11. Відтак, на переконання позивачки, внаслідок незаконно встановлених меж земельних ділянок, належних відповідачці, відбулось накладення земельної ділянки, належної їй на праві приватної власності та право власності на яку позивачка має намір зареєструвати у Державному земельному кадастрі, маючи вже визнане (зареєстроване) державою право на земельну ділянку.
12. З урахуванням вищевказаного ОСОБА_3 просила суд:
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Гребініківської державної нотаріальної контори Київської області 01 червня 2018 року, зареєстроване в реєстрі №2-1395 на земельну ділянку кадастровим номером 3221487101:01:031:0035;
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Гребініківської державної нотаріальної контори Київської області 01 червня 2018 року, зареєстроване в реєстрі №2-1399 на земельну ділянку кадастровим номером 3221487101:01:031:0036;
скасувати реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровим номером 3221487101:01:031:0035 в Державному реєстрі речових прав зареєстрованому в реєстраційному номері об`єкта нерухомого майна 1566621332214, номер запису про право власності 26422547, шляхом припинення та скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі;
скасувати реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровим номером 3221487101:01:031:0036 в Державному реєстрі речових прав зареєстрованому в реєстраційному номері об`єкта нерухомого майна 156660732214, номер запису про право власності 264223301, шляхом припинення та скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
13. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 16 червня 2025 року узадоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, міськрайонний суд зазначив, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту.
15. Зокрема, суд указав, що перешкода, яка виникла у позивачки та порушує її право на безперешкодне користування належною їй земельною ділянкою, має технічний характер і може бути усунута шляхом внесення змін до технічної документації сторін після отримання висновків спеціалістів із земельно-технічних питань, складених за результатами огляду земельних ділянок у натурі.
16. Також міськрайонний суд зазначив, що задоволення заявлених позивачкою вимог про скасування державної реєстрації не призведе до вирішення спору між сторонами, оскільки судове рішення має передбачати одночасне припинення всіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих щодо спірної земельної ділянки.
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
17. Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника   ОСОБА_3 - адвокатаОвчаренка Дмитра Костянтиновича, задоволено частково.
18. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2025 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
19. Змінюючи мотивувальну частину рішення міськрайонного суду, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, однак помилився у мотивах такої відмови.
20. Відтак, на переконання апеляційного суду, зібрані у справі докази свідчать про те, що межі земельної ділянки, належної відповідачці, не змінювалися та відповідають державному акту, виданому спадкодавцю ОСОБА_5 .
21. Відтак апеляційний суд вказав, що позивачка не надала належних 
і допустимих доказів на підтвердження того, що зменшення фактичної площі належної їй земельної ділянки відбулося саме за рахунок неправомірного збільшення площі земельних ділянок, належних відповідачці ОСОБА_4 .
22. Отже, на переконання апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про обрання ОСОБА_6 неналежного способу захисту є помилковим.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
23. У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Овчаренка Д. К. на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 рокуу вказаній справі.
24. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
25. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26. У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Овчаренко Д. К., просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
27. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 619/2766/19, від 17 вересня 2024 року в справі № 686/27476/21(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
28. Також підставою касаційного оскарження адвокат Овчаренко Д. К. зазначає недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
29. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зокрема, з огляду на те, що підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру слугувало розташування у межах земельної ділянки, належній позивачці, інших земельних ділянок, належних саме відповідачці ОСОБА_4 .
30. Відтак адвокат Овчаренко Д. К. зауважує, що координати меж земельної ділянки позивачки, визначені по фактично існуючих межах встановлених парканом, площею 0,1548 га, в Державному земельному кадастрі накладаються на земельну ділянку із кадастровим номером 3221487101:01:031:0036, площею 0,0141 га, для ведення особистого селянського господарства та частину земельної ділянки площею 0,0383 га з кадастровим номером 3221487101:01:031:0035, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належать на праві власності саме відповідачці.
31. Таким чином, за наявності у матеріалах справи технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), рішення Державного кадастрового реєстратора № РВ-2100046932023 від 03 квітня 2023 року про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру з підстав розташування у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, інших земельних ділянок та зведеного плану земельних ділянок, виготовленого сертифікованим інженером-землевпорядником, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.
32. Більше того, на переконання заявника, ненадання відповідачкою до суду копії технічної документації, яка мала бути виготовлена для реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок із кадастровими номерами 3221487101:01:031:0036 та 3221487101:01:031:0035 підтверджує, що межі вищевказаних земельних ділянок не переносились в натуру (на місцевість), не закріплювались межовими знаками, а межі земельних ділянок не визначались, не звірялися з наявними планами ділянок, не проводились зйомки зовнішніх меж земельної ділянки та не встановлювались суміжні власники землі та землекористувачі, за участі яких мав бути складений протокол, в якому докладно описується розташування меж земельної ділянки на місцевості.
33. Вищенаведене у своїй сукупності, на переконання заявника касаційної скарги, дає підстави для висновку, що саме під час виготовлення технічної документації відповідачки для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі з метою оформлення спадщини відбулось формування об`єктів цивільних прав, які не відповідають існуючим межовим знакам та, як наслідок, порушують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 .
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23354022 від 21 липня 2009 року та свідоцтвом на нерухоме майно, зареєстрованим 21 липня 2009 року на підставі рішення №39 від 22 травня 
2009 року (Т.1, а.с.9-10).
35. Зі змісту Державного акту на право приватної власності на землю серії 
КВ №33192 від 16 травня 2003 року судами встановлено, що ОСОБА_7 на підставі рішення Саливонківської сільської ради від 27 грудня 1996 року №100 належить земельна ділянка площею 0,167 га в межах згідно з планом на території с. Саливонки для індивідуального житлового будівництва (Т.1, а.с.11).
36. Відповідно до відомостей про встановлення межових знаків земельна ділянка ОСОБА_3 на місцевості межує, зокрема, від Б до В - землі 
ОСОБА_4 (Т.1, а.с.30).
37. Зі змісту рішення № РВ-2100046932023 від 03 квітня 2023 року судами встановлено, що Державним кадастровим реєстратором відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру 
у Закарпатській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27 березня 2023 року (реєстраційний номер 3В-9701950662023) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення №РВ-2100046932023 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: 
електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; 
розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
38. Вказаним вище рішенням Державним кадастровим реєстратором рекомендовано виправити технічні помилки стосовно перетинів земельних ділянок.
39. Зі змісту протокола № ПП-2100019112023 про проведення перевірки електронного документа, складеного відділом №1, відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру встановлено, що: Перетин ділянок з ділянкою 3221487101:01:031:0035; площа співпадає на 24,8259%; Перетин ділянки з ділянкою 3221487101:01:031:0014; площа співпадає на 4,3653%; Перетин ділянок з ділянкою 3221487101:01:031:0036; площа співпадає на 9,1055%.
40. Земельні ділянки з кадастровими номерами 3221487101:01:031:0035 площею 0,2500 га та 3221487101:01:031:0036 площею 0,0150 га згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 01 червня 2018 року, спадкова справа №66/2014, зареєстровані в реєстрі за №2-1399 та №2-1395, належать на праві власності ОСОБА_4 (Т.1, а.с.53-56).
41. На підтвердження перетину ділянок, належних позивачці, та, відповідно, відповідачці, суду надано зведений план земельних ділянок, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 як сертифікованим інженером - землевпорядником (Т.1, а.с.49).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
43. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
44. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
45. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
46. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
47. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
48. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
49. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
50. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
51. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
52. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
53. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
54. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
55. Обрання неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
56. Предметом позову у справі, яка є предметом касаційного перегляду, 
є вимоги про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності за відповідачкою на земельні ділянки.
57. Водночас, як вбачається зі змісту позову, у якості підстави позову позивачка вказувала на порушення її права власності на належну земельну ділянку, оскільки земельні ділянки, право власності на які зареєстровані за відповідачкою, частково накладаються на земельну ділянку, яка належить позивачці на праві власності, водночас відомості про яку позивачка мала намір зареєструвати у Державному земельному кадастрі.
58. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 05 листопада 
2025 року у справі № 370/1339/19: «якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності на частину земельної ділянки зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача. Натомість вимоги про припинення права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому позовні вимоги про припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки не є належним способом захисту порушеного права. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Оцінка доводам позивача щодо порушення його права (інтересу) (вирішення спору по суті) має надаватися лише за належною вимогою.»
59. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 60).
60. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
61. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, 
є його володільцем.
62. Відтак, належним способом захисту прав особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
63. Додатково колегія суддів зауважує, що упостанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те,що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Крім того, встановивши, що частина земельної ділянки відповідача накладається на землі позивача, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у спорах з подібними обставинами належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.
64. Відтак, судами попередніх інстанцій встановлено, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 вказувала на частковий перетин її земельної ділянки із земельною ділянкою із кадастровим номером 3221487101:01:031:0035 (площа співпадає на 24,8259%), перетин її земельної ділянки із ділянкою із кадастровим номером 3221487101:01:031:0014 (площа співпадає на 4,3653%), а також на перетин її земельної ділянки з ділянкою 3221487101:01:031:0036 (площа співпадає на 9,1055%), тобто на часткове накладення земельних ділянок, зареєстрованих, зокрема, за відповідачкою, із її земельною ділянкою, що дає підстави для висновку, що, за твердженням позивачки, площа накладення фактично є меншою за загальну площу належних, зокрема, відповідачці земельних ділянок.
65 . Водночас, звертаючись до суду з метою відновлення володіння частиною земельної ділянки, яку позивачка вважає своєю, остання фактично порушила перед судом вимогу про скасування правового титулу відповідачки щодо всієї площі земельних ділянок, зареєстрованих за останньою (визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину та скасування реєстрації за відповідачкою прав на земельні ділянки), а не частин земельних ділянок, що за твердженням позивачки, накладаються на належну їй земельну ділянку.
66. З урахуванням вищевказаного колегія суддів зауважує, що визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину та скасування реєстрації за відповідачкою прав на земельні ділянки вцілому призведе до того, що остання буде номінально позбавлена права власності не тільки на спірну частину земельних ділянок, які, за твердженням позивачки, накладаються на її ділянку, а й на ті частини земельних ділянок, які не є предметом спору і правомірність реєстрації права власності на які позивачка не ставить під сумнів обґрунтовуючи позовні вимоги, 
а відтак таке втручання у право власності відповідачки не може бути визнане законним. Аналогічних за своїм змістом висновків дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 04 червня 2025 року у справі № 363/2005/21.
67. Вищезазначене у своїй сукупності свідчить про те, що належним способом захисту прав позивачки на земельну ділянку, на яку частково накладаються земельні ділянки, належні, зокрема, відповідачці є порушення перед судом віндикаційної вимоги про витребування саме тієї частини земельної ділянки, яка на думку ОСОБА_3 належить їй, але незаконно зареєстрована за ОСОБА_4 .
68. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі 
№ 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).
69. При цьому колегія суддів зауважує, що із наявних у справі доказів, зокрема зі змісту протокола № ПП-2100019112023 про проведення перевірки електронного документа, складеного відділом №1 відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, встановлено не лише перетин земельної ділянки, відомості про яку позивачка просила внести до Державного земельного кадастру, із земельними ділянками 3221487101:01:031:0035 та 3221487101:01:031:0036, належними ОСОБА_4 , а і перетин ділянки із ділянкою 3221487101:01:031:0014, належною ОСОБА_9 , яка, своєю чергою, не була залучена до участі у справі у якості відповідача.
70. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 саме з підстав їх необґрунтованості, водночас вважає правильнимивисновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову саме з підстав обрання позивачкою неефективного способу судового захисту своїх прав, а тому, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції було помилково зміненеапеляційним судом.
71. Водночас суд першої інстанції, висновуючи про неефективність обраного позивачкою способу захисту своїх прав, помилково вважав, що перешкода, яка виникла у позивача та порушує її право на безперешкодне користування належною їй земельною ділянкою, має технічний характер та може бути усунена шляхом внесення змін до технічних документацій сторін, чи однієї з них, після отримання висновків спеціалістів із земельно-технічних питань,проведених на основі огляду земельних ділянок на місцевості в натурі, оскільки фактично ефективним способом захисту прав позивачки за встановлених у справі обставин є порушення перед судом вимоги про витребування саме тієї частини земельної ділянки, яка на думку ОСОБА_3 належить їй, але незаконно зареєстрована за ОСОБА_4 . 
72. Вищевказане дає підстави для висновку про наявність підстав длязміни рішення суду першої інстанції шляхомвикладу його мотивувальної частини 
в редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
73. Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд, а також скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
74. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
75. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина перша, четверта 
статті 412 ЦПК України).
76. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
77. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки міськрайонного суду щодо обрання позивачкою неефективного способу захисту своїх прав на земельну ділянку, на яку частково накладаються земельні ділянки зареєстровані, зокрема, за відповідачкою ОСОБА_4 , водночас вважає помилковими мотиви останнього.
78. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, 
а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину 
в редакції цієї постанови. 
79. В іншій частині касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, 
а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Овчаренка Дмитра Костянтиновича,задовольнити частково.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року скасувати.
3. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
4. В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников  О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович