П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року м. Київ

Справа №757/23845/17-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/267/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Литвинової І. В. 04 червня 2024 року в м. Київ,
за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26 січня 2023 року,
у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В
Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В., у якій просив: 
- визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 грудня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. на підставі виконавчого листа № 757/23845/17-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 26 січня 2023 року; 
- зобов`язати приватного виконавця Іванова А.В. повернути виконавчий документ стягувачу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» без виконання;
- зобов`язати його скасувати заходи примусового виконання рішення у межах виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати вжити заходи щодо внесення відповідних змін до автоматизованої системи виконавчого провадження щодо стану виконавчого провадження НОМЕР_1: «відкрито» на «повернуто».
Скарга обґрунтована тим, що станом на теперішній час, Держава Україна не має контролю над тимчасово окупованою територією Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, що свідчить про те, що практична реалізація проведення виконавчих дій із майном, яке розташоване у м. Ялта Автономної Республіки Крим, наразі не є можливим. Тому, приватний виконавець Іванов А.В. не мав законних підстав для відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, на підставі виконавчого листа № 757/23845/17-ц, виданого 26 січня 2023 року Печерським районним судом м. Києва.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26 січня 2023 року - відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що виконавче провадження № НОМЕР_2 відкрито приватним виконавцем Івановим А.В. на підставі поданого стягувачем виконавчого листа, який було видано судом, згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на виконання такого рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 у повному обсязі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодився із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , його представник - адвокат Лисенко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов А.В. не мав законних підстав для відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, на підставі виконавчого листа №757/23845/17-ц виданий 26 січня 2023 року Печерським районним судом м. Києва, оскільки виконати необхідний комплекс виконавчих дій на території Автономної Республіки Крим, зокрема у м. Ялта не передбачається можливим, через тимчасову окупацію РФ з 20 лютого 2014 року.
Посилається на те, що незаконні дії приватного виконавця призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості внесені до АСВП, що автоматично обмежує право здійснення дій із належним майном боржника, яке не є предметом виконання відповідно до виконавчого документу у справі №757/23845/17-ц.
Вважає, що приватний виконавець протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 грудня 2023 року ВП № НОМЕР_2.
Звертає увагу, що боржник несе майнову відповідальність виключно майном, а саме: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Тарасовою Ю.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 677.
Вказує, що обмеження прав та законних інтересів боржника в частині користування, володіння та розпорядження іншими активами, у тому числі коштами є неприпустимим, оскільки виходить за межі визначеного судом способу захисту №757/23845/17-ц.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким скаргу на дії приватного виконавця задовольнити.

Процесуальні дії учасників справи на стадії апеляційного перегляду.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Зелена Н.Ю. в інтересах АТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Зазначає, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали з`ясовані усі обставини, що мають істотне значення для справи та надано їм належну оцінку, у зв`язку з чим суд прийняв законне рішення.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку визначеному процесуальним законом, причини неявки суду не повідомили. А тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб. 

В порядку ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

У лютому 2018 році ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. (т.1, а.с. 4-106)
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 27108787 від 17 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 2500, а саме: на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Тарасовою Ю.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 677, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкової ціни вказаних предметів іпотеки для їх подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 27108С38 від 17 червня 2008 року у сумі 92 476, 39 доларів США і 777 736,77 грн. Вирішено питання судових витрат. (т. 2, а.с. 68-75)
01 грудня 2021 року на електронну адресу суду першої інстанції надійшла заява АТ «Державний експортно-імпортний банк України» про видачу виконавчого листа. (т.2 а.с. 77-83)
26 січня 2023 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 757/23845/17-ц (т. 2 а.с. 85).
28 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванов А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 за заявою АТ «Державний експортно-імпортний банк України», на виконання рішення суду у справі №757/23845/17-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 26 січня 2023 року. (т.2, а.с. 92)
З інформації про виконавче провадження від 25 січня 2024 року вбачається, що приватним виконавцем Івановим А.В. на підставі виконавчого документа визначено звернути стягнення на майно, а саме - на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , отже для забезпечення виконання рішення суду, сума звернення стягнення 101724,02 доларів США. (т. 2, а.с. 93-97)

26 січня 2024 року представник божника Якуша В.П. подав до суду скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В.
Скарга обґрунтована тим, що приватний виконавець не мав законних підстав для відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 757/23845/17-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 26 січня 2023 року, оскільки практична реалізація проведення виконавчих дій із майном, яке розташоване у тимчасово окупованому м. Ялта Автономної Республіки Крим, наразі є неможливою через відсутність контролю Держави Україна над цією територією.

Поряд з цим з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 21 січня 2025 року скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року та справу призначено до розгляду. (т.2 а.с.245-246)
За результатами розгляду рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. (т. 3 а.с.103-111)

Застосовані норми права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Частинами 1,2 ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
У ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення у справі «Шмалько проти України», від 20 липня 2004 року, заява №60750/00).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Виконавець розпочинає примусове виконання рішень на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов до суду у випадках передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку встановлених законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання (частина перша статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 13 названого Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, зокрема, шляхом винесення постанов.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди (частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц зроблено висновок, що згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 756/3328/20).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд

З наведених обставин справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у справі № 757/23845/17-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
26 січня 2023 року судом видано виконавчий лист, на підставі якого 28 грудня 2023 року приватним виконавцем Івановим А.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Згідно з інформацією про вказане виконавче провадження від 25 січня 2024 року, приватним виконавцем Івановим А.В. відповідно до виконавчого документа визначено звернути стягнення виключно на майно, що є предметом іпотеки, а саме - на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , для забезпечення виконання рішення суду на суму 101 724,02 доларів США.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у приватного виконавця законних підстав для відкриття виконавчого провадження через розташування квартири на тимчасово окупованій території колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Чинне законодавство України містить вичерпний перелік обставин, за яких виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання на стадії його пред`явлення. Така підстава, як перебування боржника або предмета стягнення на тимчасово окупованій території, у вказаному переліку відсутня.
При цьому обставини щодо фактичної неможливості доступу до майна, проведення його огляду чи оцінки підлягають з`ясуванню та перевірці виконавцем виключно на стадії вчинення виконавчих дій, тобто після відкриття виконавчого провадження. Вказані чинники не можуть слугувати підставою для відмови стягувачу в самому факті ініціювання примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Наявність чинного виконавчого документа покладає на виконавця імперативний обов`язок розпочати процедуру його виконання. Будь-яка відмова у відкритті виконавчого провадження чи повернення виконавчого листа без виконання з мотивів окупації території була б протиправною. Такі дії прямо порушили б конституційний принцип обов`язковості судового рішення та право стягувача на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Не приймає колегія суддів й доводи апеляційної скарги про те, що дії приватного виконавця призвели до протиправного обмеження прав ОСОБА_1 на користування та розпорядження іншим майном і коштами через внесення відомостей до автоматизованої системи.
Так, відображення відомостей про особу в Єдиному реєстру боржників та автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) є обов`язковим техніко-правовим наслідком самого факту відкриття виконавчого провадження. Вказана процедура є вимогою закону, яка настає автоматично у разі невиконання судового рішення боржником у добровільному порядку. Реєстрація виконавчого провадження в АСВП є формою фіксації процесу виконання і не є самостійним обмеженням прав боржника з боку виконавця. 
При цьому відповідно до інформації про виконавче провадження № НОМЕР_2 від 25 січня 2024 року, приватний виконавець Іванов А.В. у виконавчих документах чітко визначив об`єктом стягнення виключно майно, яке безпосередньо вказане в рішенні суду - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на суму звернення стягнення 101724,02 доларів США й даних про вчинення виконавцем інших дій спрямованих, зокрема, на накладення арешту на заробітну плату, грошові кошти на поточних рахунках боржника чи інше його рухоме або нерухоме майно, яке не є предметом іпотеки, матеріали справи не містять. 
Таким чином, приватний виконавець діяв в межах резолютивної частини заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року та визначеного судом способу захисту прав стягувача, а права боржника щодо інших активів порушені не були. 
З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення суду було скасовано в порядку перегляду заочного рішення, проте ці обставини мали місце після вчинення приватним виконавцем оскаржуваної дії та подання скарги на них, а суд здійснює перевірку законності дій станом на час їх вчинення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.Тому вказані обставини не оцінюються не впливають на законність оскаржуваної постанови приватного виконавця.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний та обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Оскаржувана ухвала Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року постановлена з додержанням норм процесуального права, визначені законом обставини справи досліджені в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук