Дата документу 26.06.2026 Справа № 333/11330/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/11330/25  Пр. № 22-ц/807/1272/26      	Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-37), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20120,04 грн., з яких 12970,86 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 7149,18 грн. – загальна заборгованість по відсоткам; 00,00 грн. - загальна заборгованість по комісії; 00,00 грн. – загальна заборгованість по несанкціонованим овердрафтам; 00,00 грн. – пеня/штрафи, від сплати якої відповідач на користь позивача ухиляється, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що ОСОБА_1 укладено з АТ "ТАСКОМБАНК" вказаний вище договір, на виконання умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 13500,00 грн. Однак, відповідачка свої зобов`язання з повернення суми кредитних коштів, відсотків за користування кредитом в строк, визначений у договорі належним чином не виконала. У зв`язку з чим, за ОСОБА_1 за вказаним договором обліковується заборгованість в загальній сумі 20120,04 грн. 26.05.2025 між АТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ  «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 20120,04 грн, з яких: 12970,86 грн основний борг по тілу кредиту та 7149,18 грн – заборгованість з відсотків за користування кредитом. На підставі викладеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд позов задовольнити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Круглікову А.В. (а.с. 38). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 41) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року (а.с. 112-114) позов позивача у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» (ЄДРПОУ 35625014) - 3803,59 грн. заборгованості за основним боргом та 457,94 грн. судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Сторони із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
05 березня 2026 року до суду першої інстанції надійшла заява відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 (а.с.128-133), в якій остання просила ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало суду першої інстанції заперечення на вищезазначену заяву сторони відповідача у цій справі (а.с.139-144).
Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року (а.с. 146-147) заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у цій справі щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката.
Стягнуто з ТОВ «ФК «ЄАПБ» (ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 567,13 грн. судових витрат на професійну (правничу) допомогу.
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Позивач із вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.
Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 154-156) просила додаткове рішення суду першої інстанції змінити в частині суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 шляхом збільшення такої суми з 567,13 грн. до 4054,78 грн.
В автоматизованому порядку 16.04.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с. 158). Ухвалою апеляційного суду (а.с. 159) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 27.04.2026 року (а.с. 162). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28.04.2026 року (а.с. 163), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3328,00 грн. * 30 = 99840,00 грн., у цій справі ціна позову 20120,04 грн. (а.с. 1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач надав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 168-180). 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі у цій справі частково, керувався ст.ст. 246, 270, 354 ЦПК України та виходив із такого.
Встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2026 року у цій справі позов позивача задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» - 3803,59  грн. заборгованості за основним боргом та 457,94 грн. судового збору; у задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.112-114).
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на викладене, представник відповідача просить стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги, відповідачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 02.12.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шумейко І.П. (а.с.131 зворот); копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 02.12.2025 року (а.с.131); копією рахунку №1 від 04.03.2026 року (а.с.132); копією звіту від 04.03.2026 року про надану правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги від 02.12.2025 року (а.с.132 зворот), відповідно до якого адвокат надав, а клієнт отримала наступну правничу допомогу: вивчення та аналіз позовної заяви та доданих до них матеріалів, надання консультації клієнта щодо захисту її прав у справі, узгодження правової позиції – 1000,00 грн., складання відзиву – 2000,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи – 1000,00 грн., складання додаткових пояснень – 1000,00 грн. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи за цією позовною заявою складають 5000,00 грн. (1000,00 + 2000,00 + 1000,00 + 1000,00).
Відповідно до п. 8 договору про надання правничої допомоги від 02.12.2025, підставою для сплати гонорару є звіт адвоката, у якому зазначається перелік та вартість наданої правничої допомоги. Гонорар підлягає сплаті в 10-денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
У пункті 6.5 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зробив висновок, що «за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)».
Аналогічне положення законодавець виклав у пункті 1 частини другої статті 137 ЦПК України.
На підставі викладеного, судом першої інстанції відхиляються доводи представника позивача щодо відсутності доказів фактичного надання правничої допомоги, оскільки договором про надання правничої допомоги від 02.12.2025 року передбачено, що витрати на правничу допомогу мають бути сплачено після набранням рішення законної сили.
Розглянувши надані представником відповідача документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Представник позивача у своїх запереченнях зазначав, що вартість правничої допомоги у сумі 5000,00 грн. є неспівмірною з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву, позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже вважає його значно завищеним та таким що не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».
Суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на корить ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді в розмірі 3000,00 грн. У задоволенні іншої частини витрат на правничу допомогу судом першої інстанції було відмовлено.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а додаткове рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Додаткове рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою.
Суд першої інстанції правильно при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення у цій справі на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в оскаржуваній частині відсутні. Відповідач не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції в частині вимог, в задоволенні яких їй судом першої інстанції оскаржуваним додатковим рішенням у цій справі було відмовлено.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни додаткового рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті питання про розподіл понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. 
Однак, при цьому апеляційним судом також встановлено, що суд першої інстанції при визначенні саме остаточного розміру судових витрат відповідача  ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу з позивача ТОВ «ЄАПБ» у суді першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог позивача ТОВ «ЄАПБ» в порядку ст. 141ч. 2 п. 3 ЦПК України у цій справі на суму 567,13 грн. допустився арифметичної помилки,  взявши для цього розрахунку суму задоволених позовних вимог позивача в оскаржуваному додатковому рішенні неправильно «3803,59 грн.» (а.с. 147 зворот) замість правильної суми відмовних позовних вимог позивача «16316,45 грн. (розрахунок: сума заявлених вимог позивача 20120,04 грн. (ціна позову а.с.1) – сума задоволених вимог позивача 3803,59 грн.) * зменшений судом першої інстанції розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу 3000,00 грн. /сума заявлених вимог позивачем 20120,04 грн. = 2432,87 грн., а тому остання не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначених апеляційних скарг сторін, а може бути усунута судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її апеляційної скарги, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1  була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог закону. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 3374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 26.06.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.