П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18667/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К. 
Суддя-доповідач - Сушко О.О. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О. 
суддів: Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що на підставі наказу від 18.06.2024 ГУ ДПС у Хмельницькій області провело документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Шепетівське АТП 16807» щодо правомірності декларування за травень 2024 року від`ємного значення ПДВ та заявленого бюджетного відшкодування. За результатами перевірки складено акт від 29.07.2024, яким встановлено порушення вимог податкового законодавства, що призвели до завищення суми бюджетного відшкодування на 430 185 грн, безпідставного заявлення до відшкодування 476 349 грн, завищення від`ємного значення ПДВ на 410 652 грн та порушень при заповненні податкової звітності.
На підставі акта перевірки контролюючий орган 22.08.2024 прийняв три податкові повідомлення-рішення: про зменшення суми бюджетного відшкодування на 430 185 грн із застосуванням штрафу 43 019 грн, про відмову у бюджетному відшкодуванні 476 349 грн та про зменшення від`ємного значення ПДВ на 410 652 грн. Податкові повідомлення-рішення були надіслані платнику 23.08.2024 та отримані ним 27.08.2024.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпунктів16.1.2та 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Своєю чергою, відносини з приводу справляння податку на додану вартість регламентовані, насамперед, приписами розділу V ПК України.
Так, згідно з підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування ПДВ визначається виходячи з договірної вартості товарів чи послуг з урахуванням передбачених законом податків і зборів, але не може бути нижчою за ціну придбання товарів, звичайну ціну самостійно виготовлених товарів або балансову вартість необоротних активів. До бази оподаткування включаються всі суми, що є компенсацією вартості товарів чи послуг, тоді як штрафи, пеня, інфляційні втрати та інші визначені законом виплати до неї не включаються.
Відповідно до пункту 198.1, 198.2 статті ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті ПК України).
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти зведену податкову накладну, якщо придбані з ПДВ товари, послуги або необоротні активи використовуються в неоподатковуваних операціях, операціях, звільнених від оподаткування, негосподарській діяльності або для невиробничого використання. Якщо надалі такі активи починають використовуватися в оподатковуваній господарській діяльності, платник має право зменшити раніше нараховані податкові зобов`язання шляхом реєстрації розрахунку коригування. Також нестача товарів, виявлена під час перевірки, за загальним правилом прирівнюється до їх використання у негосподарській діяльності, якщо вона не спричинена обставинами непереборної сили.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно із частинами першою - другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Як убачається із матеріалів справи згідно з поданою ПП "Шепетівське АТП 16807" податковою декларацією за травень 2024 року (податкова декларація з податку на додану вартість №9157130696 від 11.06.2024 року) та додатками задекларовано суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) за травень 2024 року у сумі 906534 грн., сформовану за рахунок оплаченого за даними платника суми від`ємного значення, яке виникло у вересні 2023 року – 906534 грн.
ПП "Шепетівське АТП 16807" визначено від`ємне значення вересня 2023 року в сумі 1130236 грн. За результатами перевірки встановлено, що від`ємне значення вересня 2023 року, яке може бути враховане при розрахунку суми бюджетного відшкодування в травні 2024 року становить 476349 грн.
Перевіркою встановлено, що на порушення вимог п.44.1 ст.44, абз. г) п. 198.5 ст.198, абз. «б» п.200.4 ст.200 ПКУ та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 за №159/28289 із змінами і доповненнями ПП "Шепетівське АТП 16807" завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) задекларованого у декларації з ПДВ за травень 2024 року в сумі 430185 гривень (906534 - 476349).
Це завищення, на думку відповідача, виникло внаслідок заниження податкових зобов`язань та завищення від`ємного значення за період з 01.05.2023 по 31.05.2024 в загальній сумі 692756 грн., за товарно-матеріальними цінностями (дизпаливо), під час придбання яких суми ПДВ були віднесені до складу податкового кредиту та використання яких в межах господарської діяльності платника податку не підтверджено документально.
Перевіркою встановлено, що ПП «Шепетівський АТП 16807» протягом періоду, який підлягав перевірці здійснювало міжміські перевезення за маршрутами Шепетівка-Славута (рейс 1332) та Шепетівка-Чотирбоки (рейс 1929).
До перевірки надано акти списання товарно-матеріальних цінностей (дизпаливо) на міжміські перевезення за період липень 2023 – травень 2024 року.
Підприємством документально підтверджено довжину рейсу та норму витрат пального.
Водночас слід видхилити доводи відповідача про непідтвердження позивачем використання дизельного палива у межах господарської діяльності. Як встановлено, під час проведення перевірки позивач надав контролюючому органу договір поставки нафтопродуктів №104 від 22.09.2022, укладений з ТОВ «ПП ОЙЛ», видаткові та податкові накладні, платіжні інструкції, що підтверджують оплату пального, а також акти його списання.
Крім того, договір №1386 від 01.04.2021 про надання послуг автостанціями ТОВ «Хмельницьктранс», звіти про фактичне виконання рейсів на міських і приміських маршрутах Шепетівської МТГ, розрахунки компенсаційних витрат за міськими маршрутами та дорожні листи автобусів у міжнародному сполученні, які суд визнав належними та допустимими доказами на підтвердження використання дизельного палива у господарській діяльності позивача.
Слід також вказати, що чинним законодавством не встановлено перелік первинних документів, які оформлюються при здійсненні тих чи інших операцій. А відтак господарська операція може опосередковуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить зазначені обов`язкові реквізити та\або відповідає законодавчо установленим вимогам щодо його складення (у разі наявності таких вимог).
З урахуванням викладеного відповідач безпідставно відхилив облікові документи, складені позивачем документи, на підставі яких останнім здійснювався облік та списання палива використаного для господарської діяльності.
Отже слід врахувати, що відповідно до сталої судової практики Верховного Суду (постанови від 16 липня 2019 року у справі № 805/686/17-а, від 12 липня 2019 року у справі № 808/109/18, від 09 липня 2019 року у справі №810/1762/16, які підтримані постановами від 04 липня 2023 року у справі №380/905/21, від 21 лютого 2023 року у справі №804/6618/16, тощо) самостійно наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Факт придбання палива підтверджується наданими позивачем первинними документами, однак податковий орган зазначає про неможливість підтвердження факту отримання паливно-мастильних матеріалів на АЗС саме від «ПП ОЙЛ» та їх використання в господарській діяльності підприємства.
Відповідно до статті 22, пункту 23.1, пункту 23.2 статті 23 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.
Згідно з пунктом 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа № 808/954/17), від 06 березня 2020 року (справа №803/13/16) визнав, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.
Слід вказати, що постачання ПММ законодавством врегульовано з певними особливостями. Так, згідно з абзацами першим, другим пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442 (далі - Правила №1442), розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків.
Особливості порядку продажу нафтопродуктів за готівку та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Міненерговугілля, Мінекономрозвитку, Мінінфраструктури.
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 №281/171/578/155 (далі - Інструкція) відпуск нафтопродуктів через АЗС може здійснюватися за готівку (пункт 10.3.1), за відомостями (за безготівковими розрахунками на підставі договорів між підприємством і споживачем) (пункт 10.3.2), за талонами (пункт 10.3.3), за платіжними картками (пункт 10.3.4).
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442 затверджено Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами (далі - Правила), які визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров`я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.
Пунктом 2 Правил установлено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (далі - АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.
Відповідно до пункту 10 Правил розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.
Так, у випадку проведення розрахунків за продані нафтопродукти у безготівковій формі, факт фактичного відпуску покупцю ПММ на АЗС може підтверджуватися не лише фіскальним чеком РРО, а й іншими первинними документами (талоном, смарт-карткою, платіжним дорученням, накладною тощо).
Слід погодитись із доводами позивача про те, що подані для перевірки та до суду первинні документи у своїй сукупності підтверджують факт придбання ПММ у ТОВ «ПП Ойл» та їх отоварення, а відсутність фіскальних чеків РРО сама по собі та за умови наявності інших первинних документів не є перешкодою для оприбуткування пального на баланс підприємства та його списання у зв`язку із використанням у господарській діяльності.
Крім того, жодним нормативно-правовим актом не встановлено заборони суб`єктам господарювання здійснювати оприбуткування та списання ПММ без наявності фіскального чека РРО у випадку їх придбання шляхом проведення розрахунків у безготівковій формі (із застосуванням скретч-карток та талонів) та за наявності інших первинних документів, які підтверджують операції з придбання ПММ та їх використання у господарській діяльності.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, слід дійти висновку про те, що під час судового розгляду виявлені в ході позапланової перевірки контролюючим органом порушення щодо заниження податкових зобов`язань та завищення від`ємного значення за період з 01.05.2023 по 31.05.2024 в загальній сумі 692756 грн., за товарно-матеріальними цінностями (дизпаливо), під час придбання яких суми ПДВ були віднесені до складу податкового кредиту та використання яких в межах господарської діяльності платника податку не підтверджено документально, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач надав первинні документи, які спростовують зазначені порушення.
Таким чином, надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій у спірний період та реальність здійснення господарської діяльності, в т.ч. фактичне використання дизельного палива. Натомість, відповідачем в акті перевірки не зазначено обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій, в т.ч щодо купівлі палива та послуг з перевезення, цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.
Стосовно твердження відповідача про наявність у позивача на момент перевірки декларації з ПДВ за травень 2024 року податкового боргу, що податкове повідомлення - рішення від 27.03.2024 №0066330705, на підставі якого було визначено податкове зобов`язання позивача було оскаржене ним до суду у визначений законом строк, тобто було не узгодженим у період, що перевірявся, а в подальшому скасоване, що підтверджується рішеннями суду в адміністративній справі №560/10518/24.
Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вищевикладеного слід дійти висновку про необґрунтованість висновків податкового органу про заниження позивачем податкових зобов`язань та завищення суми бюджетного відшкодування у спірний період, а тому податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 22.08.2024 №00/21710/0703, від 22.08.2024 №00/21711/0703 та від 22.08.2024 №00/21714/0703 слід визнати протиправними та скасувати.
Стосовно позовних вимог про здійснення коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки ПП "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" та зобов`язання Головного управління ДПС у Хмельницькій області здійснити для ПП "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1317186 грн, слід зазначити таке.
Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943 (далі Порядок №5).
Відповідно до п.2 розд.І Порядку №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Згідно з пп.1 п.1 розд.ІІ Порядку №5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
Відповідно до пп.2 п.13 розд.ІV Порядку №5, інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до інформаційної системи працівником структурного підрозділу територіального органу ДПС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви - оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом трьох днів з дати отримання такого документа.
На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення.
Щодо здійснення позивачу сум бюджетного відшкодування слід зазначити, що за змістом п.200.15 ст. 200 ПК контролюючий орган після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
Отже, Держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої, у спірному випадку після вчинення контролюючим органом дій по внесенню до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника на наступний робочий день після отримання рішення суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/7564/22, від 06 грудня 2023 року у справі №380/2506/21, від 25 лютого 2020 року у справі №320/6625/18.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.