Справа № 344/2170/26 
Провадження № 22-ц/4808/1124/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2026 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р., у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
В лютому 2026 року АТ «Акцент-Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Відповідачем 18.01.2023 підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту (або Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком) на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. 
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 13.12.2025 утворилася заборгованість.
Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2023 у розмірі 27 018,72 грн, яка станом на 02.02.2026 складається з: 23 577,97 грн - заборгованості за кредитом; 3440,75 грн. - заборгованості по відсоткам, 0,0 грн - загальний залишок заборгованості за комісією, 0 грн – пені.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2026 року задоволено частково позов АТ «Акцент-Банк».
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2023 станом на 02.02.2026 в сумі 23 577, 97 грн.
Відмовлено в задоволенні іншої частини вимог.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір у розмірі 2 323,35 грн.
У апеляційній скарзі представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмовлених позовних вимог.
Зазначає, що суд в рішенні посилався на відсутність підпису позичальника на умовах і правилах надання банківських послуг та тарифах. Однак відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку.
З розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом, значить ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними.
Доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.
Щодо відмови у стягненні процентів апелянт зазначає, що відповідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Посилання суду на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли тарифи банку не було підписано боржником.
В даному ж випадку до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», а й заява щодо встановлення кредитного ліміту, в якій чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Заяву підписано боржником за допомогою електронного підпису.
Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надала у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку.
Тобто, в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, а іншу судову практику де присутній паспорт споживчого кредиту, а саме на постанову Верховного Суду від 02.12.2020 по справі №284/157/20.
Просить скасувати рішення скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ «А-Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в повному обсязі.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції апелянт оскаржує в частині відмовлених позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором за відсотками, то в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Встановлено, що 06.07.2021 між сторонами АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в A-Банку, за якою сторони засвідчили, що така разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК» становлять договір про надання банківських послуг. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13).
Між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 18.01.2023 підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, згідно з якою вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок (п. 3), пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%, у разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4% на місяць (п. 6), строк кредитування (строк дії кредитної лінії) - 240 місяців (п. 7) (а.с. 13 зворот - 14).
Згідно з випискою по картці № НОМЕР_1 , за період з 18.01.2023 - 02.02.2026 сума витрат за період - 306334,76 грн, сума зарахувань за період - 218319,62 грн, сума комісій - 3107,25 грн (а.с. 16-27).
Відповідно до довідки за лімітами АТ «АКЦЕНТ-БАНК», клієнт ОСОБА_1 за договором б/н від 18.01.2023 за період з 18.01.2023 по 02.02.2026 здійснив такі операції: 18.01.2023 - встановлення 0,00 грн клієнт, 10.05.2023 - збільшення 30 000 грн банк, 10.08.2023 - збільшення 60 000 грн банк, 09.10.2023 - збільшення 80 000 грн. банк, 31.10.2023 - збільшення 80 000 грн. клієнт, 04.11.2023 - зменшення 65 000 грн банк, 25.11.2023 - зменшення 21 000 грн банк, 15.03.2024 - збільшення 23 600 грн клієнт (а.с. 28).
Згідно з довідкою за картами АТ «АКЦЕНТ-БАНК» ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано наступні картки: № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_5 , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с. 28 зворот).
Відповідно до розрахунку заборгованості за б/н від 18.01.2023, укладеного між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 , станом на 02.02.2026 заборгованість становить 27 018,72 грн, з яких: 23 577,97 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 22 987,62 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту, 590,35 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений), 3440,75 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 817,06 грн - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість, залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 2623,69 грн - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість, 0 грн - загальний залишок заборгованості по комісії, 0 грн - заборгованість за пенею, 0 грн - штраф, процентна ставка (поточна) з 18.01.2023 по 01.01.2026 - 40,80 % (а.с. 9-12).
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із положеннями ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.
Задовольняючи частково позов АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції вказав, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами є не доведеними, тому в цій частині позовних вимог суд відмовив.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про те, відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, а з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом, значить ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними.
Вказані умови та правила надання банківських послуг, які разом з тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.
Встановлено, що умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не є складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам позивача в оскаржуваному рішенні і вказав на відсутність правових підстави для стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за відсотками (нарахованими та простроченими).
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за наданим кредитом.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції факту підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка Зелена», в якому чітко зазначені всі умови кредитування та незастосування правової позиції Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20 слід зазначити таке.
Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі №313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
У Паспорті споживчого кредиту, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, зазначено, що умови договору зі споживачем можуть відрізнятися від інформації, наведеній у цьому Паспорті (а.с.14 зворот - 15).
За такого, не можна вважати, що зазначені у наданому банком паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», сторонами узгоджені конкретні умови кредитування.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факт погодження всіх істотних умов договору із відповідачем, та обґрунтованості розрахунку заборгованості.
Отже, посилання банку на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц відхиляються колегією суддів, оскільки Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 відступила від висновку, викладеного у постанові, на яку посилається скаржник.
В свою чергу ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20.
Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Вказана правова позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, тоді як при розгляді цієї цивільної справи відповідачем не заперечувався факт укладення договору, не спростовано факт наявності заборгованості та її розмір, оскільки надані позивачем Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 січня 2022 року, шляхом підписання Анкети-Заяви позичальника. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, тому саме вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача відсотків.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 10 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О. Томин