Справа № 337/808/26
Номер провадження 2/337/1037/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, –
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 після досягнення повноліття, у зв`язку з продовженням останньою навчання. В заяві зазначила, що ОСОБА_2 (далі за текстом – відповідач) є батьком ОСОБА_5 , на утримання якої він сплачував аліменти до досягнення 18 років. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 виповнилося 18 років, вона продовжує навчання у НУ «Львівська політехніка» та потребує матеріальної допомоги, позивачка звернулася до суду про стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання.
Ухвалою суду від 20.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи.
09.03.2026 від представника відповідача надійшов відзив, у якому сторона частково визнала позов, а саме, просила задовольнити позов про стягнення аліментів у розмірі однієї десятої (1/10) від розміру доходів відповідача, в іншій частині сторона заперечила щодо підстав позову, в задоволенні просила відмовити. В обгрунтування своїх заперечень сторона зазначила, що заявлена частка (1/4) є необгрунтованою та не відповідає реальній потребі. Позивачем не взято до уваги можливість надання утримання другим з батьків (тобто самою позивачкою). Позивачем не надано доказів розміру фактичних щомісячних витрат на утримання дитини. Відповідач є військовослужбовцем, має хронічні захворювання та стани, які потребують системного лікування та витрат, що впливає на його матеріальне становище і не дозволяє нести аліментне навантаження у частці, визначеною позивачкою. На утриманні відповідача також перебуває його матір ОСОБА_6 , 1955 року народження, яка має низку захворювань та потребує утримання.
Крім того, представник відповідача просила залучити як третю особу дочку позивача та відповідачки ОСОБА_5 , оскільки рішення суду вплине на її права та законні інтереси.
13.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому представник заперечив проти доводів відповідача, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що відповідач є чинним військовослужбовцем, а тому є придатним за здоров`ям, наявність незначних захворювань не звільняє його від обов`язку утримувати спільну дитину, яка навчається. Щодо утримання відповідачем матері представник позивача зазначив, що відповідач не надав жодних доказів перебування її на утриманні. Позивачу відомо, що розмір її пенсії становить понад 10 000 гривень, а відтак, вона може себе забезпечити самостійно. Також відповідач, заперечуючи проти позовним вимог, заявлених позивачем (1/4 від доходу) повністю ігнорує базові потреби спільної дитини в оплаті витрат на проживання, харчування, одяг, взуття, лікування, проїзд від м. Запоріжжя до м. Львова, на оплату канцелярських витрат, придбання навчальних матеріалів, комп`ютерної техніки (ноутбука). Донка має медичні проблеми та хворіє на сколіоз, потребує постійного медичного спостереження. Батьки позивачки також є пенсіонерами, а тому потребують матеріальної допомоги, відтак, посилання відповідача, що він утримує свою непрацездатну матір, нівелюються тим, що позивачка також в силу закону утримує своїх непрацездатних батьків.
Також представник позивача заявив клопотання про витребування у Пенсійного фонду України відомостей про розмір пенсії батьків позивача та відповідача.
18.03.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник заперечила проти доводів сторони позивача. Зазначила, що придатність до військової служби не є визначальним щодо визначення розміру аліментів та не спростовує наявності хронічних станів відповідача та потреби в лікуванні. Утримання матері відповідача підтверджено відповідними медичними документами. Придбання ноутбуку є додатковими витратами і не створює необхідності включати цю покупку до складу аліментних виплат. Наявність сколіозу дитини не підтверджено доказами, які б свідчили про понесення грошових витрат на лікування або реабілітацію. Заявлені позивачкою вимоги є надмірними та необгрунтованими, натомість обгрунтований розмір аліментів становить 1/10 від доходу відповідача.
15.05.2026 від представника позивача надійшли додаткові докази щодо наявності ще одного захворювання відповідача, яке виникло після подання попередніх заяв по суті справи. 
Ухвалою суду від 20.03.2026 до участі у справі залучено ОСОБА_5 як третю особу.
03.04.2026 від третьої особи надійшло пояснення, у якому вона підтримала позовні вимоги позивача, просила задовольнити, справу розглянути без її участі. У поясненнях підтвердила те, що вона після розлучення батьків залишилася проживати з матір`ю. Її матеріальним утриманням переважно займається матір. Влітку 2025 року ОСОБА_5 вступила до університету; у зв`язку з навчанням на спеціальності, пов`язаній з архітектурою та дизайном, вимоги до технічної специфікації комп`ютерів є високими (потребують встановлення спеціальних програм проєктування AutoDesk Revit, інших платформ для проєктування будівель та споруд), що потребує значних фінансових витрат. Оплату навчання в університеті робила повністю її матір (позивачка) з власних коштів; аліменти, які сплачував батько до 18 років, не вистачало на оплату половини її потреб. Після досягнення 18 років батько не сплачує жодних коштів. Утримання відбувається повністю за рахунок матері. В середньому матір витрачає на її утримання близько 25-30 тис гривень. Оскільки ОСОБА_5 є студенткою денної форми навчання, вона не може влаштуватися на роботу. Відсутність допомоги з боку батька є несправедливою. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити з підстав, викладених у позові та інших заявах по суті. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позов в розмірі однієї десятої доходу відповідача. В задоволенні решти позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві та інших заявах по суті.
В задоволенні про витребування відомостей про пенсійні доходи батьків сторін протокольною ухвалою суд відмовив, оскільки сторона позивача не довела неможливість самостійного надання доказів про майновий стан батьків позивача або про їхнє утримання. Також суд бере до уваги, що вказані особи не є учасниками цього судового провадження, і суд позбавлений можливості з`ясувати їхню думку щодо розкриття інформації про їхній майновий стан. Крім того, суд бере до уваги, що вказана інформація виходить за межі предмету доказування в цій справі.
Дослідивши письмові докази, що містяться у цивільній справі, суд дійшов таких висновків
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд встановив, що відповідач є батьком ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження та сторонами не оспорюється.
Згідно з довідкою від 10.12.2025, виданою Національним університетом «Львівська політехніка», ОСОБА_5 є студенткою 1 курсу денної форми навчання рівня бакалавр Інституту архітектури та дизайну. Дата завершення навчання: 30.06.2029.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18).
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Оцінивши доводи сторін, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для стягнення аліментів. Водночас, відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Дослідивши позиції сторін та доводи щодо фінансової неспроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі однієї чверті від усіх доходів, суд бере до уваги стан здоров`я відповідача та наявність захворювань, частина з яких носить хронічний і задавнений характер, а також наявність непрацездатної матері пенсійного віку, яка потребує догляду. Водночас, суд також звертає увагу, що відповідач є військовослужбовцем, і відповідно до положень статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я, а також має право на користування іншими пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими профільним законодавством. 
Оцінюючи матеріальний стан відповідача та його спроможність сплачувати аліменти, суд бере до уваги довідку щодо розміру доходів за 2019-2026 роки (у 2024 році сукупний розмір – 610 086 грн за рік, у 2025 році – 586 504 грн за рік, у січні 2026 року – 74 085 грн за місяць). Тобто офіційний середньомісячний дохід відповідача за 2025 рік (з урахуванням того, що вказаний дохід звільнено від оподаткування як грошове забезпечення військовослужбовця) становив близько 48,9 тис гривень, що значно перевищує середньомісячну зарплату по Україні за офіційними даними Пенсійного фонду України (за 2025 рік – 20,7 тис грн; джерело: https://www.pfu.gov.ua/2170600-pokaznyk-serednoyi-zarobitnoyi-platy-za-2025-rik/).
Частиною 9 статті 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі однієї чверті від усіх видів його доходів (заробітку), водночас, враховуючи надані стороною відповідача докази, суд бере до уваги, що відповідач не може сплачувати аліменти в розмірі, передбаченому позовними вимогами.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням навчання, водночас, виходячи із засад розумності, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, вважає обґрунтованими аліменти у розмірі однієї п`ятої від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Згідно з позовною заявою позивач просить стягнути аліменти з дня досягнення дитиною повноліття (з ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який одночасно є днем пред`явлення позову, водночас, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, право на стягнення аліментів у зв`язку з навчанням, як повнолітня особа, позивач набуває лише з наступного дня, тобто з 10.02.2026, що суд враховує, визначаючи дату початку стягнення.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору.
Керуючись ст. 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354-356, 430 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі однієї п`ятої від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, у зв`язку з продовженням навчання, починаючи з 10.02.2026, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох років.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач – ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
третя особа – ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя        Євген ЗАВГОРОДНІЙ