ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4498/26 Справа № 403/3009/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.,
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 30 січня 2026 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту (суддя першої інстанції Кудрявцева Т.О.),

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м Дніпра із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту, в якій просила визнати виконавчий лист № 403/3009/12 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № CL-301/014/2006 у розмірі 154 100,08 грн. таким, що не підлягає виконанню та скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного Оріхівським відділом державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа № 403/3009/12.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 30 січня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту – відмовити.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника Сідельникову О.Л., подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження доказів у справі.
Скаргу мотивована тим, що судом першої інстанції невраховані підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які зазначені в заяві. Оскільки стягувач не пред`явив виконавчий лист № 403/3009/12 до виконання протягом установленого законом строку, це є підставою для визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Для виконавчого листа № 403/3009/12 новий строк пред`явлення до виконання почався з 25.06.2018 року та сплинув 26.06.2021 року.
З моменту повернення виконавчого листа № 403/3009/12 (25.06.2018) минуло вже понад 7 років. Оскільки ані ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ані ТОВ “Вердикт Капітал” не пред`явив виконавчий лист №403/3009/12 до виконання, стягувачем було пропущено строки його пред`явлення, в зв`язку з чим станом на сьогодні виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.
Також вказує, що Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
ОСОБА_2 просила ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 20 січня 2026 року скасувати та заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Від представника ТОВ «Вердикт Капітал» - Арсемікової І.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що скаржник не надає суду доказів виконання судового рішення або скасування судового рішення повністю або частково, просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін та стягнути з апелянти витрати на правничу допомогу
ОСОБА_1 та її представник Сідельникова О.Л., у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її у повному обсязі.
Представник ТОВ «Вердикт Капітал» - Васюта К.С. – проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 року у справі 403/3009/12 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” заборгованість за кредитним договором у розмірі 152 417 гривень 05 копійок, понесені витрати по справі – сплачений судовий збір в сумі 1563 гривень 03 копійки та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, а всього 154 100 гривні 08 копійок.
05.06.2013 року на виконання вищевказаного рішення суду Оріхівським відділом державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), було відкрито виконавче провадження № 38285417 з примусового виконання виконавчого листа № 403/3009/12 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 301/014/2006 у розмірі 154 100,08 грн.
22.08.2013 року державним виконавцем Калюжною Н.I. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
10.12.2013 року на підставі рішення суду було відкрито виконавче провадження №41144798 з примусового виконання виконавчого листа № 403/3009/12 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором N CL-301/014/2006 у розмірі 154 100, 08 грн. 
27.05.2014 року державним виконавцем Калюжною Н.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
04.12.2014 року на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито виконавче провадження №45666998 з примусового виконання виконавчого листа № 403/3009/12 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № CL-301/014/2006 у розмірі 154 100,08 грн. 
29.04.2015 року державним виконавцем Калюжною Н.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
16.07.2015 року на підставі вищевказаного рішення суду було вже втретє відкрито виконавче провадження № 48130392 з примусового виконання виконавчого листа № 403/3009/12.
28.01.2016 року державним виконавцем Калюжною Н.I. було винесено постанову повернення виконавчого документа стягувачу. 
02.10.2016 року на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №403/3009/12 було відкрито виконавче провадження № 52601668 з примусового виконання виконавчого листа № 403/3009/12 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № CL-301/014/2006 у розмірі 154 100,08 грн. 
25.06.2018 року державним виконавцем Калюжною Н.І. було винесено постанову повернення виконавчого документа стягувачу.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2019 року у справі № 403/3009/12 замінено стягувача ТОВ “ОТП Факторинг Україна” на ТОВ “Вердикт Капітал”. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2020 року у справі № 403/3009/12 заяву про видачу дубліката виконавчого документа було повернуто ТОВ “Вердикт Капітал” без розгляду. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2021 року у справі № 403/3009/12 заяву ТОВ “Вердикт Капітал” про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без задоволення. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2022 року у справі № 403/3009/12 заяву ТОВ “Вердикт Капітал” про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання повернуто без розгляду.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2024 року у справі № 403/3009/12 визнано неправомірною відмову Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії щодо виключення з реєстру обтяжень нерухомого майна записи про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 , накладені постановами державного виконавця Оріхівського відділу виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області, зобов`язано Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна записи про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.08.2025 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2024 року скасовано, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржником виконані зобов`язання за судовим рішенням. 
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком, як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а, отже, як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої, відповідно до цієї норми закону.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Загалом підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково не є виключним.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей щодо виконання боржником рішення суду й заявник не довів належними та допустимими доказами наявність передбачених положеннями статті 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню..
Що стосується вимоги заява скаржниця про зняття арешту з її майна, то колегія суддів вважає. що правомірність такого арешту була встановлена постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.08.2025 року, що у силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню та є преюдиційним судовим рішенням у даному випадку.
На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залишенню без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 30 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:          О.В. Халаджи

А.В, Гапонов

Л.П. Никифоряк
Повний текст судового рішення складено 2 червня 2026року.

Головуючий-суддя         О.В. Халаджи