Справа №: 297/1040/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Берегове 

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Ільтьо І. І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії - категорії 2 секції інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), громадянинки України,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №338967 від 09.04.2026 року встановлено, що 09.04.2026 року близько 09:00 год. за результатами дистанційного контролю офіцерами відділу організації прикордонного контролю штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що під час несення служби 06.04.2026 року в період з 12:50 по 13:13 та з 14:20 по 14:50 молодший сержант ОСОБА_1 вимкнула функцію запису звуку на грудному відео реєстраторі марки «Х5В», з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , внаслідок чого відеозапис здійснювався без аудіо-супроводу, що виразилось у незабезпеченні ефективної і якісної зйомки під час виконання службових обов`язків при несенні служби в прикордонному наряді «Перевірка документів», яка в період з 08:00 06 квітня 2026 року по 08:00 07 квітня 2026 року виконувала наказ на охорону державного кордону України в прикордонному пункті «Перевірка документів» (в`їзд) в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка».
Своїми діями ОСОБА_1 недбало поставилась до військової служби в умовах особливого періоду, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпПА.
В судове засідання  ОСОБА_1 не з`явилась повторно, була повідомлена належним чином про місце, дату та час судового засідання.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – Захарченко О.Ю. подав письмові заперечення та доповнення до них, у яких просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що перший епізод вимкнення відеореєстратора був правомірним, оскільки відповідав вимогам наказу щодо перебування військовослужбовця у місці особистого користування, а другий епізод є наслідком випадкового натискання кнопки керування та технічної помилки, що виключає наявність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Крім того, захисник посилався на неналежність та недопустимість окремих доказів, невідповідність номера нагрудного відеореєстратора, відсутність статусу військової службової особи та інші процесуальні порушення, які, на його думку, виключають можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП: при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою. 
Відтак, суддя відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд справи в відсутність ОСОБА_1 оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст. 245 КУпАП, та розгляду справи в межах строків, які передбачені ст. 277 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно зі статтею 280 КУпАП при розгляді справи, суд зобов`язаний встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна у його вчиненні особа, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №338967 від 09 квітня 2026 року складений уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України, відповідно до вимог статей 254–256 КУпАП. 
Із його змісту вбачається, що 06 квітня 2026 року під час дистанційного контролю офіцерами відділу організації прикордонного контролю штабу НОМЕР_2 прикордонного загону встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки у прикордонному наряді «Перевірка документів», у проміжках часу з 12 год. 50 хв. до 13 год. 13 хв. та з 14 год. 20 хв. до 14 год. 50 хв. вимкнула функцію запису звуку на нагрудному відеореєстраторі, внаслідок чого відеофіксація здійснювалася без аудіосупроводу, що, на думку особи, яка склала протокол, свідчить про недбале ставлення до військової служби в умовах воєнного стану. 
Із письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона не заперечує самого факту вимкнення аудіозапису. Навпаки, особа підтвердила, що після повернення із місця особистого користування здійснювала маніпуляції із нагрудним відеореєстратором, однак пояснила це бажанням повторно увімкнути звук після перерви, стверджуючи, що повторне вимкнення стало наслідком випадкового натискання кнопки та фізичної втоми після тривалого несення служби. 
Таким чином, сам факт втручання у роботу нагрудного відеореєстратора особою фактично не заперечувався.
Крім того, з наданого DVD-R диску з нагрудної камери вбачається, що у період перебування ОСОБА_1 у місці особистого користування дійсно здійснювалося вимкнення функцій реєстратора.
У цій частині суддя погоджується із доводами сторони захисту про те, що саме перебування військовослужбовця у місці особистого користування є винятком, прямо передбаченим внутрішніми нормативними актами Державної прикордонної служби України.
Разом із тим, після повернення до виконання службових обов`язків ситуація була іншою. Твердження сторони захисту про одноразове випадкове натискання кнопки не знайшли свого підтвердження. Навпаки, поведінка особи свідчить про неодноразове втручання у роботу технічного засобу під час виконання службових обов`язків.
Суд звертає увагу, що повторюваність відповідних дій виключає можливість їх оцінки як випадкової технічної помилки.
У зв`язку із цим, суд критично оцінює пояснення особи щодо випадковості вимкнення аудіозапису, оскільки вони спростовуються безпосередньо дослідженим судом відеозаписом.
Суддя не ставить під сумнів, що ОСОБА_1 несла службу протягом тривалого часу. Разом із тим, сама по собі фізична втома не звільняє військовослужбовця від обов`язку дотримуватися встановленого порядку використання спеціальних технічних засобів. Особливо це стосується проходження військової служби в умовах особливого періоду та воєнного стану.
Належне функціонування нагрудного відеореєстратора є одним із засобів забезпечення законності прикордонного контролю, прозорості дій військовослужбовців, а також захисту прав як громадян, так і самих працівників Державної прикордонної служби.
Тому суд вважає, що наведені пояснення не спростовують встановленого факту неналежного виконання службових обов`язків.
Частина друга статті 172-15 КУпАП, не ставить адміністративну відповідальність у залежність від фактичного настання матеріальних чи інших негативних наслідків. 
Достатнім є встановлення самого факту недбалого ставлення до виконання службових обов`язків.
Неналежне використання нагрудного відеореєстратора вже саме по собі створює загрозу належному документуванню службової діяльності та перешкоджає здійсненню контролю за законністю дій військовослужбовця.
Таким чином, перевірено усі доводи, викладені у письмових запереченнях, доповненнях до них, клопотаннях захисника, а також поясненнях ОСОБА_1 , наданих як під час складення протоколу. 
Одним із основних аргументів захисту є твердження про те, що ОСОБА_1 не є військовою службовою особою у розумінні примітки до статті 172-13 КУпАП.
Суд не погоджується із зазначеним.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Державній прикордонній службі України на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії, має військове звання молодшого сержанта та безпосередньо виконувала функції прикордонного контролю у міжнародному пункті пропуску. 
На час вчинення адміністративного правопорушення вона перебувала у складі прикордонного наряду «Перевірка документів», виконувала службові повноваження від імені держави та була зобов`язана діяти відповідно до вимог спеціального законодавства, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України та наказів начальника прикордонного загону.
Посилання захисту виключно на відсутність у матеріалах справи посадової інструкції саме по собі не спростовує факту виконання особою відповідних службових функцій та не виключає її адміністративної відповідальності.
Захисник звертав увагу суду на наявність різних номерів нагрудного відеореєстратора у різних документах.
Оцінюючи зазначений довід, суд виходить із того, що такі розбіжності самі по собі не свідчать про недопустимість доказів. Стороною захисту не надано будь-яких належних доказів того, що досліджений судом відеозапис стосується іншої особи або іншої події. Таикм чином, суддя розцінює зазначені неточності як такі, що не вплинули на можливість встановлення фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Згідно із частиною другою статті 172-15 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності суддя повинен встановити наявність усіх елементів складу адміністративного правопорушення, а саме: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-15 КУпАП, є встановлений порядок проходження військової служби, військова дисципліна та належне виконання військовослужбовцями покладених на них службових обов`язків.
Під час дії правового режиму воєнного стану дотримання вимог нормативних актів щодо застосування спеціальних технічних засобів відеофіксації є складовою належного виконання службових обов`язків військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Саме безперервність здійснення відео - та аудіофіксації забезпечує належний контроль за діяльністю прикордонних нарядів, гарантує законність виконання службових повноважень, а також забезпечує можливість перевірки законності дій військовослужбовців.
Таким чином, діями ОСОБА_1 було посягнуто саме на встановлений порядок несення військової служби.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення полягає у неналежному виконанні службових обов`язків. 
Встановлено, що після завершення правомірної перерви ОСОБА_1 , перебуваючи безпосередньо при виконанні службових обов`язків, не забезпечила належне функціонування нагрудного відеореєстратора. 
Внаслідок таких дій, службова діяльність протягом певного часу здійснювалася без належної аудіо- та відеофіксації.
Отже, суд приходить до висновку, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення повністю доведена належними та допустимими доказами.
Щодо клопотання захисника про призначення судової експертизи.
У поданих до суду запереченнях захисник просив призначити судову експертизу з метою встановлення можливості випадкового вимкнення функції аудіофіксації нагрудного відеореєстратора, причин відсутності аудіозапису, а також перевірки автентичності та цілісності відеозапису. 
Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до статті 273 КУпАП, експерт призначається у випадках, коли при розгляді справи виникає потреба у спеціальних знаннях для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, призначення експертизи не є обов`язковим у кожній справі, а здійснюється лише тоді, коли відповідні обставини неможливо встановити шляхом дослідження інших належних і допустимих доказів.
У даній справі суддею безпосередньо досліджено відеозапис із нагрудного відеореєстратора, який міститься на DVD-диску, долученому до матеріалів справи. Під час його перегляду, суддя мав можливість самостійно сприйняти послідовність подій, характер дій ОСОБА_1 та встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про ознаки монтажу, фальсифікації, зміни змісту відеозапису чи втручання у його цифрову структуру, стороною захисту не наведено та матеріали справи таких відомостей не містять.
Саме лише припущення сторони захисту про можливість існування таких обставин не може бути достатньою підставою для призначення судової експертизи.
Фактично заявлене клопотання спрямоване на повторну перевірку обставин, які вже безпосередньо встановлені суддею у результаті дослідження відеозапису, що суперечить призначенню судової експертизи як процесуального засобу встановлення фактів, які не можуть бути з`ясовані без спеціальних знань.
Стороною захисту також не подано жодних доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви щодо автентичності відеозапису. Клопотання ґрунтується виключно на припущеннях про можливість існування таких обставин, що саме по собі не є достатньою підставою для призначення судової експертизи.
Суддя також враховує, що питання про те, чи свідчать встановлені фактичні обставини про недбале ставлення до військової служби, чи є вина особи доведеною та яку юридичну оцінку необхідно надати її діям, належать до виключної компетенції суду та не можуть бути предметом експертного дослідження.
Таким чином, суддя дійшов висновку, що необхідність у застосуванні спеціальних знань у даній справі відсутня, а тому правові підстави для призначення судової експертизи, передбачені статтею 273 КУпАП, відсутні.
У зв`язку з наведеним клопотання захисника про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає.
Оцінивши кожний доказ окремо та всі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються сукупністю досліджених доказів, насамперед безпосередньо дослідженим відеозаписом, який підтверджує неодноразове вимкнення особою функцій аудіо- та відеофіксації під час виконання службових обов`язків.
Таким чином, суддя приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 172-15 КУпАП, як недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, визначених ст. 17 КУпАП, у даній справі не встановлено, передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи не закінчились.
Враховуючи вищенаведене, особу правопорушника, приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, даних про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини передбачені ст. ст. 34, 35 КУпАП, вважаю, що міра відповідальності, яка буде необхідною і достатньою для виховання порушника є адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
На переконання судді, таке стягнення буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 і відповідатиме визначеній ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Крім цього, на підставі п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” вважаю за необхідне стягнути з  ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 172-15 ч. 2, 283, 284 КУпАП, п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, - 

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винною за ч. 2 ст. 172-15 та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови через Берегівський районний суд Закарпатської області до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя       Іван ІЛЬТЬО