ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15517/21 Суддя (судді) першої інстанції: Мельник О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЙЛКОМ» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.04.2021 № 0276560707 та № 0296360707 Головного управління ДПС у м. Києві.
Позивач вважає, що суть фактичної перевірки у спірних правовідносинах полягає у безпосередньому встановленні працівниками контролюючого органу зберігання суб`єктом господарювання пального у місці, та яке такий суб`єкт не отримав відповідної ліцензії. Окрім твердження про придбання, отримання та зберігання ТОВ «ПАЙЛКОМ» палива дизельного в кількості (об`єм, обсяг) 607 594,14 літрів та газу скрапленого в кількості (об`єм, обсяг) 855.25 літрів в акті перевірки відсутні будь-які посилання та докази на те, де зберігались товарно-матеріальні цінності, в яких ємностях, тарах, обладнаній, тощо. З огляду на те, що фактична перевірка проводилась в офісному приміщенні, контролюючий орган об`єктивно не міг встановити порушення, що вказані в акті. Позивач зазначив, що орендує нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Кемерівська (Лебединська), 6. За вказаною адресою знаходиться техніка підприємства. Таким чином, акт перевірки від 26.03.2021 № 0652/26/15/07/41360098 не відповідає вимогам систематизованого, чіткого, об`єктивного та повного викладу фактів виявлених порушень законодавства.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Мельником О.М., та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішенняГоловного управління ДПС у м. Києві від 22.04.2021 № 0276560707 та від 22.04.2021 № 0296360707.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2025 та від 01.12.2025 поновлено Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЙЛКОМ» є юридичною особою, яке зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.05.2017, номер запису: 10701020000068970, за адресою: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 21, прим. 201.
До видів діяльності ТОВ «ПАЙЛКОМ» відносяться наступні види діяльності за КВЕД: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устатковання; 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 71.11 Діяльність у сфері архітектури; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність.
Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку ТОВ «ПАЙЛКОМ» з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), що розташовано за адресою: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 21, прим. 201, за результатами чого складено акт від 26.03.2021 № 0652/26/15/07/41360098, в якому зазначено про факт зберігання платником податків підакцизного пального в період з 01.04.2020 по 25.03.2021 без наявності ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), чим порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу.
Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2021 № 0276560707, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 500000,00 грн також прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2021 № 0296360707, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 15300,00 грн.
Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 22.04.2021 № 0296360707 та №0276560707 вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:
- з акту перевірки не вбачається, те, що під час проведення фактичної перевірки встановлено місця чи місць зберігання позивачем пального, виявлення ємностей, у яких би позивачем зберігалося пальне;
- податковим органом належними та допустимими доказами не підтверджено встановлення під час перевірки фактичної наявності у позивача на зберіганні у певні проміжки часу у відповідному резервуарі конкретно визначеної кількості паливно-мастильних матеріалів, висновки акту перевірки грунтуються на припущеннях перевіряючих, які зроблені виключно на підставі аналізу інформації з баз даних контролюючого органу;
- в акті перевірки відсутні будь-які посилання та докази на те, де зберігались товарно-матеріальні цінності, в яких ємностях, тарах, обладнаннях, тощо. Фактична перевірка проводилась в офісному приміщенні, контролюючий орган об`єктивно не міг встановити порушення, що вказані в акті;
- також, з`ясування питання щодо дотримання платником податків вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України не може бути предметом фактичної перевірки і не охоплюється метою цієї перевірки, оскільки повідомлення про об`єкти оподаткування (форма 20-ОПП) не стосується здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками, не пов`язане із отриманням дозвільних документів тощо.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом спір було розглянуто без врахування доводів відповідача та встановлених фактичною перевіркою обставин. Фактичною перевіркою було встановлено, що в період з 01.04.2020 по 25.03.2021 року, згідно акцизних накладних, ТОВ «ПАЙЛКОМ» отримано дизельного пального в кількості 607 594, 14 літри та отримано газу скрапленого в кількості 855,15 літри, актом зафіксовано порушення, ч. 1 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР, а саме: зберігання пального без наявності ліцензії. 
Також, за наслідком фактичної перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2021 № 0296360707, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 15300,00 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до норм п. п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з п. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Надаючи оцінку встановленого відповідачем порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін доПодаткового кодексу Українита деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборіввід 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ, внесено зміни зокрема до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», згідно яких з 01.07.2019 суб`єкти господарювання для провадження діяльності із роздрібної торгівлі пальним мають отримати відповідну ліцензію. Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. Річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Відповідно до положень п. п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, реалізація пального або спирту етилового для цілейрозділу VI цього Кодексу- будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
Згідно з визначенням ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»:
- місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування;
- оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Приписами абз. 8 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону, встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500000 гривень.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу був нарахований штраф у розмірі 500000,00 грн. за зберігання пального без наявності ліцензії.
Як було доцільно зауважено судом першої інстанції, фактичною перевіркою є така, що здійснюється саме за місцем фактичного провадження платником діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, а тому не обмежується виключно дослідженням документів на відміну від документальної перевірки, яка проводиться на підставі документів.
Так, фактичну перевірку ТОВ «ПАЙКОМ» здійснено в офісі товариства (Київ, бульвар Лесі Українки, 21. офіс 201), без відвідування фактичних місць здійснення господарської діяльності, зокрема, де знаходиться стоянка транспорту, який використовується товариством для ведення господарської діяльності - м. Київ, вул. Лебединська, буд.6, що видно з п. 1.2 акту фактичної перевірки від 26.03.2021. Про знаходження транспорту за цією адресою відповідач був повідомлений, зокрема, шляхом подання форми № 20-ОПП від 25.03.2021.
Водночас, з акту перевірки не вбачається, те, що під час проведення фактичної перевірки встановлено місця чи місць зберігання позивачем пального, виявлення ємностей, у яких би позивачем зберігалося пальне і таке інше, з урахуванням чого, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що податковим органом не підтверджено встановлення під час перевірки фактичної наявності у позивача на зберіганні у певні проміжки часу у відповідному резервуарі конкретно визначеної кількості паливно-мастильних матеріалів.
Фактично, висновки акту перевірки грунтуються на припущеннях перевіряючих, які зроблені виключно на підставі аналізу інформації з баз даних контролюючого органу, хоча з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. 
До того ж, сам по собі факт наявності на балансі/придбаного у суб`єкта господарювання невикористаного пального, не є достатньою обставиною для його кваліфікації, як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.
Крім того, окрім твердження про придбання, отримання та зберігання ТОВ «ПАЙЛКОМ» палива дизельного в кількості (об`єм, обсяг) 607594,14 літрів та газу скрапленого в кількості (об`єм, обсяг) 855,25 літрів, в акті перевірки відсутні будь-які посилання та докази на те, де зберігались товарно-матеріальні цінності, в яких ємностях, тарах, обладнаннях, тощо. 
Як зазначив позивач та дослідив суд першої інстанції, з огляду на необхіднсть постійного задіяння легкового та спеціального транспорту має необхідність у заправці сукупно 3463 літри дизельного палива, навів перелік цих транспортних засобів та ємність їх паливного баку. Позивач не заперечуючи факт поставки пального, стверджував про відсутність події його зберігання у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії, з тих підстав, що зберігання пального здійснювалося у паливних баках транспортних засобів, що не є акцизними складами у розумінні положень ПК України.
Акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України (п. п. 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу (п. п. 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 ГІК України).
Паливні баки транспортних засобів, використовуються для подачі пального до двигуна внутрішнього згорання такого транспортного засобу, для приведення його в рух, не є ємностями для зберігання пального, у розумінні Закону № 481.
Відтак, оскільки паливний бак, як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі, не є акцизним складом, то у ТОВ «ПАЙЛКОМ» був відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального. За таких умов застосування штрафних (фінансових) санкцій було протиправним і необгрунтованим.
Позивач заперечує придбання газу скрапленого, оскільки даний вид палива не використовується у господарській діяльності платника податків, транспортні засоби (об`єкти оподаткування), які перебувають на балансі позивача та зазначені у повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП) не містять відповідного газового обладнання (вказане підтверджується технічними паспортами та свідоцтвами про реєстрацію великовантажного транспортного засобу).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено того, що платник податків на час проведення фактичної перевірки зберігав пальне без наявної ліцензії на право зберігання пального, а отже, податкове повідомлення-рішення від 22.04.2021 № 0276560707 є протиправним та підлягає скасуванню.
Що стосується податкового повідомлення-рішення ГУДПС№0296360707 від 22.04.2021, варто звернути увагу на те, що цим встановлено порушення позивачем вимог п. 63.3 ст. 63 ІІК України та застосовано фінансову санкцію, згідно з п. 117.1 ст. 117 ПК України.
Згідно з п. 63.3 ст. 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
У свою чергу, згідно з п. п. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У даному випадку, згідно наказу ГУ ДПС від 26.02.2021 №1676-п (додаток 1 до позовної заяви), на підставі якого було проведено фактичну перевірку позивача, наказано провести протягом березня 2021 року фактичні перевірки суб`єктів господарювання (згідно з додатками 1-239) з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обліг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).
Згідно додатку 87 до наказу ГУ ДПС від 26.02.2021 №1676-п, метою проведення перевірки є перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).
Тож, з наведеного слідує, що з`ясування питання щодо дотримання платником податків вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України не може бути предметом фактичної перевірки (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст.75 ПК України) призначеної наказом ГУ ДПС від 26.02.2021 №1676-п і не охоплюється метою цієї перевірки, оскільки повідомлення про об`єкти оподаткування (форма 20-ОПП) не стосується здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками, не пов`язане із отриманням дозвільних документів тощо, на чому цілком обґрунтовано наголосив суд першої інстанції.
Відтак, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що застосування до позивача штрафу на суму 15300 грн, згідно податкового повідмолення-рішення ГУ ДПС від 22.04.2021 № 0296360707 є безпідставним, оскільки висновки акту перевірки в цій частині зроблені поза межами визначеного та передбаченого предмету перевірки. Отже, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Тож, позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко