ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
14 травня 2026 року 	Справа № 280/11051/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 2), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №3583 від 11.12.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 );
визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 );
зобов`язати першого відповідача поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на обліку військовозобов`язаних та резервістів та внести відповідні зміни до системи «Оберіг», а також поновити інформацію щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на військовому обліку за місцем реєстрації та фактичного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 . 25.08.2025 був прийнятий до Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради на посаду вихователя на повну ставку з повною зайнятістю. Зазначено, що про зміну особистих даних було повідомлено у встановленому порядку ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 11.12.2025 о 7:30 позивача було затримано представниками відповідача 1 та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач зазначає, що того ж дня його було примусово доставлено представниками ТЦК до ІНФОРМАЦІЯ_4 та без його згоди поставлено на військовий облік зазначеного ТЦК. Вказує, що під тиском було направлено на проходження військово-лікарської комісії, після чого повідомлено, що керівником відповідача 1 прийнято наказ/розпорядження про мобілізацію, незважаючи на інформацію про наявність у позивача права на відстрочку згідно з пунктом 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач вважає, що його було призвано на військову службу за мобілізацією незаконно, у зв`язку з чим підлягає звільненню з військової служби. Позивач наголошує, що має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він зайнятий на основному місці роботи у навчальному закладі. На момент винесення наказу, що оскаржується у відповідності до вимог статті 23 Закону №3543 позивач мав відстрочку від призову на військову службу, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Проте відповідачем 1 не було вжито належних заходів щодо з`ясування таких обставин. Згідно даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти позивача включено до Реєстру педагогічних, науково-педагогічних працівників з дати прийняття його на роботу до Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради, а саме з 25.08.2025. 03.09.2025 за №466/8070 ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації терміном дії до 04.11.2025. Міністерство освіти і науки України листом №1/22782-25 від 28.10.2025 надано роз`яснення «Щодо впровадження автоматичного поновлення відстрочок для педагогічних працівників ЗЗСО»: «Відповідно до постанови КМУ від 24.10.2025 №1367 «Про внесення змін до постанов КМУ від 27.01.1995 №57 і від 16.05.2024 №560» із 01.11.2025 в Україні запроваджено новий цифровий механізм оформлення та продовження відстрочок від мобілізації. Відповідно до оновленого порядку, у період із 01 по 05 листопада 2025 року педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти, які вже мають чинну відстрочку та підстави для її продовження не потрібно особисто звертатися до ТЦК та СП. Відповідне сповіщення надійде засобами мобільного застосунку «Резерв+». Позивач наголошує, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому відповідач 1 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією, враховуючи відповідне повідомлення з боку позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви – відмовлено.
Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін. Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 засвідчені належним чином копії документів та матеріалів, якими керувався ІНФОРМАЦІЯ_5 під час призову на військову службу ОСОБА_1 під час мобілізації, наказ від 11.12.2025 про призов ОСОБА_1 на військову службу.
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року прийнято до розгляду уточнений позов. Подальший розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням уточненого позову. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача, - Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2025 № 364 позивача було зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення. З рапортом про звільнення з військової служби, зокрема, на підставі ст. 26 вказаного Закону позивач не звертався. Проте, 12.12.2025 позивач вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2025 № 365, актом службового розслідування вх. №212 від 30.01.2026 та матеріалами службового розслідування, а також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2026 №718, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 ККУ. Звертає увагу суду на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові від 05 лютого 2025 року по справі № 160/2592/23. Викладені обставини на думку відповідача 2 свідчать про безпідставність позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що 11.12.2025 позивач, будучи військовозобов`язаним, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отримав направлення для проходження медичного огляду і пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої, на підставі наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (зі змінами) визнаний придатним до військової служби. Позивач, будучи визнаним придатним, підлягав призову на військову службу під час мобілізації. 11.12.2025 ознайомившись із зазначеним вище висновком ВЛК, від 11.12.2025, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 було прийнято рішення про можливість призову військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією, на особливий період до Збройних Сил України з залученням до виконання службових обов`язків у підрозділах військової частини НОМЕР_1 , після цього останнього було віднесено до переліку осіб, які відправляються 11.12.2025 для подальшого проходження служби, до військової частини НОМЕР_1 . При цьому дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 кореспондувались із п. 3 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 (зі змінами), про те, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Окрім цього, рішення про призов військовозобов`язаного ОСОБА_1 та направлення його для подальшого виконання службових обов`язків у складі військової частини НОМЕР_1 визначено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.12.2025. Звертає увагу суду на той факт, що наказ про призов є реалізованим з моменту зарахування Позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що є початком проходження військової служби. З цієї дати (з 11.12.2025) припинились правовідносини щодо призову Позивача на військову службу та виникли правовідносини між Позивачем та Державою Україна щодо проходження військової служби. Скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про призов військовозобов`язаного, який вичерпав свою дію фактом його виконання з моменту вступу позивача на військову службу за мобілізацією, не може мати правових наслідків у вигляді звільнення позивача з військової служби, чого власне в кінцевому рахунку добивається Позивач. Тому, підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Відповідача 1 прийняти рішення про скасування наказу про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 відсутні, так само як відсутні, як наслідок підстави для поновлення позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відповіді на відзив відповідача 1 представник позивача наголосила, що відповідач 1 не спростував головну обставину даної справи – наявність у позивача законного права на відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відзив не містить: заперечень щодо факту працевлаштування Позивача у Запорізькому ліцеї №71 Запорізької міської ради; заперечень щодо факту перебування Позивача на посаді педагогічного працівника;-заперечень щодо факту надання Позивачу відстрочки;-жодного доказу скасування або припинення дії відстрочки; жодного доказу втрати Позивачем права на відстрочку;-жодної оцінки листа Міністерства освіти і науки України щодо автоматичного продовження відстрочок педагогічним працівникам;-жодних доказів перевірки даних ЄДЕБО та системи «Оберіг». Натомість відповідач фактично обмежився посиланнями на те, що Позивач був визнаний придатним до військової служби за результатами проходження військово-лікарської комісії. Однак придатність до військової служби за станом здоров`я не є тотожною наявності правових підстав для мобілізації особи. Навіть за умови придатності до військової служби особа не підлягає призову під час мобілізації у разі наявності встановленою законом відстрочки. Станом на дату видання оскаржуваного наказу Позивач мав чинне право на відстрочку як педагогічний працівник закладу загальної освіти, що підтверджується: Трудовими документами; Довідкою навчального закладу; Витягом з електронної картки педагогічного працівника; Інформацією з Єдиної державної електронної бази з питань освіти; Документами щодо надання відстрочки. Більше того, відповідачу було достеменно відомо про наявність у Позивача підстав для відстрочки, оскільки: Позивач повідомляв про зміну облікових даних; Навчальним закладом подавались відповідні документи; Інформація містилась у державних реєстрах; Попереднім ТЦК Позивачу вже було оформлено відстрочку. Вказує, що саме на відповідача покладається обов`язок перевірити наявність чи відсутність у Позивача права на відстрочку перед прийняттям рішення про мобілізацію. Проте, жодного доказу належного виконання такого обов`язку відповідач суду не надав. Посилання відповідача на те, що мобілізація може проводитися незалежно від місця перебування особи на військовому обліку, не стосується предмету спору. Також наголошує, що безпідставними є доводи відповідача про те, що наказ про мобілізацію є «реалізованим», а тому не підлягає скасуванню. Протиправний індивідуальний акт не набуває ознак законності лише через факт його виконання. Реалізація незаконного рішення суб`єкта владних повноважень не усуває допущене порушення прав особи та не позбавляє особу права на судовий захист. Більше того, саме з метою повного відновлення порушених прав Позивачем заявлено вимоги не лише про скасування наказу ТЦК, але й про скасування наказу військової частини, про поновлення відомостей у системі «Оберіг», про поновлення статусу військовозобов`язаного із наявною відстрочкою.
У відповіді на відзив відповідача 2 представник позивача наголосила, що поданий військовою частиною відзив не містить жодних доводів щодо: наявності у Позивача права на відстрочку; чинності відстрочки на момент мобілізації; статус Позивача як педагогічного працівника; обов`язку ТЦК перевірити відповідні відомості у державних реєстрах; правомірності самого рішення про мобілізацію. Натомість відповідач посилається на обставини, які виникли вже після незаконного призову Позивача, а саме: зарахування до списків особового складу; нібито самовільне залишення військової частини; наявність службового розслідування. Однак зазначені обставини жодним чином не спростовують протиправність первинного рішення про мобілізацію Позивача. Більш того, такі доводи не стосуються предмету даного адміністративного спору. Позивач не оскаржує дисциплінарні або кримінально-правові питання. Предметом спору є сама протиправність мобілізації особи, яка відповідно до закону не підлягала призову у зв`язку з наявністю чинної відстрочки. Також вважає безпідставним є посилання Військової частини НОМЕР_1 на постанову Верховного Суду у справі № 160/2592/23. У разі встановлення судом протиправності рішення про призов Позивача на військову службу під час мобілізації, похідний наказ військової частини також не може вважатися правомірним. Звертає увагу суду, що відповідач не надав: жодного доказу перевірки наявності у Позивача права на відстрочку; жодного доказу законності мобілізації Позивача; жодного доказу втрати Позивачем права на відстрочку; жодного доказу припинення статусу педагогічного працівника. Натомість матеріали справи підтверджують: працевлаштування Позивача у закладі загальної середньої освіти; наявність оформленої відстрочки; наявність інформації з реєстру педагогічних працівників ЄДЕБО; повідомлення ТЦК про відповідні обставини. 
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для рішення у справі, з огляду на наступне.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що відповідно до витягу із наказу Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради №138-к/тр від 21.08.2025 Про прийняття на роботу, ОСОБА_1 з 25.08.2025 прийнято на посаду вихователя ГПД Запорізького ліцею №71 за основним місцем роботи.
Матеріали справи містять копію повідомлення про зміну облікових даних, поданого до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, згідно з яким ОСОБА_1 прийнято на посаду вихователя ГПД у Запорізькому ліцеї №71 на підставі наказу від 21.08.2025 №137-к/тр.
Відповідно до змісту довідки №01-03/902 від 11.12.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно працює за основним місцем роботи на повний робочий день в Запорізькому ліцеї №71 Запорізької міської ради на посаді вихователя ГПД з 25.08.2025 по теперішній час. Відповідно до пункту 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та / або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки. Повідомлено, що ОСОБА_1 тарифікований на 1 ставку вихователем ГПД, його посада педагогічна і входить до переліку вищезазначених посад, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних. 
Матеріали справи містять копію військово-облікового документа з інформаційної системи «Резерв+», згідно з яким ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 як військовозобов`язаний та є придатним за результатами ВЛК від 11.12.2025.
Згідно з довідкою від 03.09.2025 №466/3070, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки) на строк до 04.11.2025.
Матеріали справи містять копію листа Міністерства освіти і науки України «Щодо впровадження автоматичного поновлення відстрочок для педагогічних працівників ЗЗСО», у якому повідомлено про запровадження нового цифрового механізму оформлення та продовження відстрочок від мобілізації. Зазначено, що відповідно до оновленого порядку, у період з 01 по 05 листопада 2025 року педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти, які вже мають чинну відстрочку та підстави для її продовження, не потрібно особисто звертатися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Відповідне сповіщення надійде засобами мобільного застосунку "Резерв+". Продовження відстрочки можливе автоматично за умови проходження та підписання відповідного процесу в системі програмно-апаратного комплексу «Автоматизований інформаційний комплекс освітнього менеджменту» (ПАК АІКОМ). У листі також зазначено, що керівникам ЗЗСО необхідно здійснити підтвердження відповідності педагогічних працівників вимогам, визначеним статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Матеріали справи містять копії скріншотів (роздруківок) із інформаційної системи обліку працівників закладу освіти щодо ОСОБА_1 , у яких зазначено його персональні дані, посаду вчителя/вихователя групи продовженого дня, дату прийняття на роботу 25.08.2025, а також відомості про освіту, педагогічний стаж та адресу проживання. 
Зі змісту наданих роздруківок убачається, що позивача внесено до електронної системи обліку працівників закладу освіти як педагогічного працівника Запорізького ліцею №71.
Як повідомила представник позивача в позовній заяві, 11.12.2025 о 7:30 позивача було затримано представниками відповідача 1 та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що того ж дня його було примусово доставлено представниками ТЦК до ІНФОРМАЦІЯ_4 та без його згоди поставлено на військовий облік зазначеного ТЦК, під тиском було направлено на проходження військово-лікарської комісії.
В матеріалах справи міститься довідка військово-лікарської комісії №2025-1211-1103-1482-7 від 11.12.2025, за змістом якої проведено медичний огляд ВЛК ТЦК та СП КНП «Міська лікарня №7» ЗМР 11.12.2025, на підставі статті графи ІІ розкладу хвороб, графи ТДВ позивача визнано придатним до військової служби. 
Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №3583 від 11.12.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (зі змінами), з набранням чинності Указу Президента України №65/2022 Про загальну мобілізацію (зі змінами), ОСОБА_1 1994 року народження, призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2025 №364, ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12.12.2025 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення. Вважати таким, що прибув в оперативне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_3 .
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2025 №365, солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 12.12.2025 самовільно залишив розташування мінометної батареї мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Знято з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення знято зі сніданку 13.12.2025. Вважати таким, що вибув з оперативного підпорядкування командира військової частини НОМЕР_3 .
Вважаючи протиправними наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №3583 від 11.12.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 2 ст. 1 Закону №2232-XII унормовано, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Частиною 5 статті 1 Закону №2232-XII регламентовано, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За приписами ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст.1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно зі ст. 2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
У зв`язку з введенням Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
На момент розгляду справи правовий режим воєнного стану в Україні триває, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
За змістом ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За дефініцією, закріпленою у ст. 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону №3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
За змістом абз. 1 ч. 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Отже, територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки надано повноваження щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації.
Водночас статтею 23 Закону №3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Частина сьома цієї статті передбачає, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Як встановлено судом, відповідно до витягу із наказу Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради №138-к/тр від 21.08.2025 Про прийняття на роботу, ОСОБА_1 з 25.08.2025 прийнято на посаду вихователя ГПД Запорізького ліцею №71 за основним місцем роботи.
Матеріали справи містять копію повідомлення про зміну облікових даних, поданого до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, згідно з яким ОСОБА_1 прийнято на посаду вихователя ГПД у Запорізькому ліцеї №71 на підставі наказу від 21.08.2025 №137-к/тр.
Отже, за наявності передбачених законом підстав для відстрочки від призову під час мобілізації, відповідач 1 був зобов`язаний врахувати правовий статус позивача та перевірити наявні підтвердні документи, що відповідачем зроблено не було всупереч положенням ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (з наступними змінами та доповненнями; далі – Положення №154).
Відповідно до п.4 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, навчальними частинами (центрами), установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими організаціями.
Відповідно до п.8 Положення №154 виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до положень п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно з п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
На виконання положень абзацу другого ч.5 ст.22 Закону №3543-XII постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, з наступними змінами та доповненнями, затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок №560).
Пунктом 2 Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, “Про військовий обов`язок і військову службу” та цим Порядком.
За приписами абзацу другого п.6 Порядку №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;
документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
З наведеної норми чітко слідує, що призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період передбачає окремі етапи, серед яких слід виділити перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.
Як було зазначено вище, відповідно до витягу із наказу Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради №138-к/тр від 21.08.2025 Про прийняття на роботу, ОСОБА_1 з 25.08.2025 прийнято на посаду вихователя ГПД Запорізького ліцею №71 за основним місцем роботи.
Матеріали справи містять копію повідомлення про зміну облікових даних, поданого до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, згідно з яким ОСОБА_1 прийнято на посаду вихователя ГПД у Запорізькому ліцеї №71 на підставі наказу від 21.08.2025 №137-к/тр.
Також в матеріалах справи наявна довідка №01-03/902 від 11.12.2025, за змістом якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно працює за основним місцем роботи на повний робочий день в Запорізькому ліцеї №71 Запорізької міської ради на посаді вихователя ГПД з 25.08.2025 по теперішній час. Відповідно до пункту 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та / або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки. Повідомлено, що ОСОБА_1 тарифікований на 1 ставку вихователем ГПД, його посада педагогічна і входить до переліку вищезазначених посад, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних. 
Матеріали справи містять копію листа Міністерства освіти і науки України «Щодо впровадження автоматичного поновлення відстрочок для педагогічних працівників ЗЗСО», у якому повідомлено про запровадження нового цифрового механізму оформлення та продовження відстрочок від мобілізації. Зазначено, що відповідно до оновленого порядку, у період з 01 по 05 листопада 2025 року педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти, які вже мають чинну відстрочку та підстави для її продовження, не потрібно особисто звертатися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Відповідне сповіщення надійде засобами мобільного застосунку "Резерв+". Продовження відстрочки можливе автоматично за умови проходження та підписання відповідного процесу в системі програмно-апаратного комплексу «Автоматизований інформаційний комплекс освітнього менеджменту» (ПАК АІКОМ). У листі також зазначено, що керівникам ЗЗСО необхідно здійснити підтвердження відповідності педагогічних працівників вимогам, визначеним статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Матеріали справи містять копії скріншотів (роздруківок) із інформаційної системи обліку працівників закладу освіти щодо ОСОБА_1 , у яких зазначено його персональні дані, посаду вчителя/вихователя групи продовженого дня, дату прийняття на роботу 25.08.2025, а також відомості про освіту, педагогічний стаж та адресу проживання. 
Зі змісту наданих роздруківок убачається, що позивача внесено до електронної системи обліку працівників закладу освіти як педагогічного працівника Запорізького ліцею №71.
Також з матеріалів справи вбачається, що директор Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради звернулася до начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 зі скаргою на незаконну мобілізацію педагогічного працівника, в якій було зазначено наступне, 11.12.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був мобілізований попри те, що він має повне законне право на відстрочку від мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як педагогічний працівник. Попри те, що в наявності були всі документи, що підтверджують його статус, співробітники ТЦК та СП проігнорували вимоги закону та провели мобілізацію.
Натомість матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем 1 здійснювалась будь-яка перевірка наявності чи відсутності у позивача згаданого права на відстрочку, як цього вимагає ч.7 ст.23 Закону № 3543-XII та абзац другий п.6 Порядку №560.
Вказане відповідачем 1 не заперечується.
Враховуючи викладені норми та зазначену обставину, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідачем 1 не було дотримано одного з етапів призову позивача на військову службу під час мобілізації, передбачених Порядком №560.
Суд також зазначає, що придатність особи до військової служби за станом здоров`я не є самостійною та достатньою підставою для призову під час мобілізації. Тобто встановлення військово-лікарською комісією факту придатності позивача до військової служби не звільняло відповідача 1 від обов`язку перевірити наявність чи відсутність у позивача правових підстав для відстрочки.
У цій справі матеріалами підтверджено, що позивач з 25.08.2025 працює за основним місцем роботи у Запорізькому ліцеї №71 на посаді вихователя ГПД, тарифікований на 1 ставку, а його посада є педагогічною. Також матеріали справи містять повідомлення про зміну облікових даних, довідку закладу освіти, роздруківки з електронної системи обліку працівників закладу освіти тощо. 
Отже, станом на час прийняття оскаржуваного наказу відповідачу 1 були або мали бути доступні відомості про те, що позивач є педагогічним працівником закладу загальної середньої освіти, працює за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки та належить до категорії осіб, які відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Посилання відповідача 1 на те, що призов може здійснюватися незалежно від місця перебування військовозобов`язаного на військовому обліку, не спростовує наведеного висновку суду, оскільки така обставина не усуває обов`язку суб`єкта владних повноважень перевірити наявність у особи права на відстрочку.
Невиконання цього обов`язку призвело до порушення прав позивача та призов його на військову службу.
Як наслідок, оскільки мобілізація позивача проведена без дотримання одного з етапів (перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення), за наявності інформації про підстави щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як наслідок не може уважатись таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, спірний наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №3583 від 11.12.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стосовно покликань відповідача 1 на реалізацію спірного наказу про призов позивача, то суд зазначає, що незважаючи на той факт, що після його видачі такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень під час здійснення ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 06.10.2021 у справі № 9901/26/21, від 03.11.2021 у справі № 9901/226/21, від 02.02.2022 у справі № 9901/256/21, від 16.03.2023 у справі № 9901/494/21, від 06.04.2023 у справі № 990/152/22, від 14.09.2023 у справі № 990/73/23.
Отже, такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про призов позивача, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки, дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів позивача з боку районного ТЦК та СП, а тому суд приходить до висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №3583 від 11.12.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача 1 поновити ОСОБА_1 на обліку військовозобов`язаних та резервістів та внести відповідні зміни до системи «Оберіг», а також поновити інформацію щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд зазначає наступне.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Своєю чергою, визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками:
зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного;
протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), що пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень по всьому ланцюгу правовідносин, безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що існував до моменту порушення.
Іншими словами, суд реалізовує один із базових принципів права про те, що протиправні рішення не можуть спричиняти правомірних наслідків. І за таких обставин жодного значення не має правомірність чи неправомірність рішень командира військової частини НОМЕР_1 під час видачі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування позивача на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Оскільки спірний наказ відповідача 1 про призов позивача на військову службу під час мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 є протиправним, то виданий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир військової частини НОМЕР_1 фактично не вчиняв протиправних дій щодо позивача під час видачі цього наказу. 
Таким чином, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування позивача на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період є похідним від наказу про призов, а тому також підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.
Щодо посилань військової частини НОМЕР_1 на обставини самовільного залишення позивачем військової частини, суд зазначає, що такі обставини виникли після видання оскаржуваного наказу про призов та зарахування позивача до списків особового складу, а тому не впливають на оцінку правомірності первинного рішення про призов позивача на військову службу під час мобілізації.
За правилами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно з принципом «належного урядування», неодноразово застосованим ЄСПЛ у своїх рішеннях, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії», пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, у справі «Ґаші проти Хорватії», пункт 40, у справі «Рисовський проти України», пункт 71).
Суд також ураховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у разі невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Оскільки внаслідок прийняття протиправного наказу про призов позивача його правовий статус було змінено з військовозобов`язаного на військовослужбовця, сам лише факт скасування наказу про призов та похідного наказу військової частини не забезпечує повного відновлення становища, яке існувало до порушення права.
За таких обставин ефективним способом захисту є не лише скасування протиправних індивідуальних актів, а й покладення на відповідача 1, як суб`єкта, уповноваженого вести військовий облік, оформлювати та перевіряти підстави для відстрочки, обов`язку відновити відповідні відомості про позивача у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Суд зазначає, що саме відповідачем 1 прийнято наказ про призов позивача та саме внаслідок цього рішення були змінені відомості щодо його військово-облікового статусу. Тому усунення наслідків протиправного наказу має здійснюватися шляхом поновлення позивача на військовому обліку як військовозобов`язаного та внесення відповідних змін до системи «Оберіг».
Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача 1 поновити інформацію щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Суд зазначає, що відповідно до завдань адміністративного судочинства судовому захисту підлягають саме порушені права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.
Оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 поновити інформацію щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період спрямовані на захист права, порушення якого на час розгляду справи судом не встановлено, підстави для їх задоволення відсутні.
За таких обставин, з метою повного, ефективного та реального захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №3583 від 11.12.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; та зобов`язати відповідача 1 поновити ОСОБА_1 на обліку військовозобов`язаних та резервістів та внести відповідні зміни до системи «Оберіг».
Суд зазначає, що такий спосіб захисту є співмірним характеру порушеного права та відповідає завданню адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав і свобод особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду не спростовують.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
За наслідками розгляду цієї справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №3583 від 11.12.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на обліку військовозобов`язаних та резервістів та внести відповідні зміни до системи «Оберіг».
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова