РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
26 травня 2026 р.  Справа № 120/2321/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровогорадській області (далі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про :
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 025550014447 від 09.01.2026 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 04.01.2026 (дати реєстрації заяви про призначення пенсії на пільгових умовах).
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вважаючи, що має право на призначення пенсії за вислугу років, звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", подавши усі необхідні документи, однак отримала рішення про відмову у призначенні пенсії з посиланням на відсутність документально підтвердженого спеціального стражу роботи не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. 
Не погоджуючись із такою відмовою, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Ухвалою від 02.03.2026 р. прийнято справу до провадження, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
10.03.2026 р. надійшов відзив від представника відповідача 1, в якому просив відмовити в задоволенні позову вказуючи на правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до норм п."е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю документально підтвердженого спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців. Так, на думку відповідача, п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти за наявності станом на 01.04.2015 - не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців та 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. 
З аналогічних підстав просив відмовити в задоволенні позову представник відповідача 2.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.
04.01.2026 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років .
За екстериторіальністю заяву розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області .
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 025550014447 від 09.01.2026 р. , яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки заявник не має необхідного спеціального стажу тривалістю 26 років 6 місяців за постановою КМУ №909 станом на 11.10.2017 р.
Не погоджуючись із цим рішенням позивачка звернулась до суду з позовом.
Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
04.11.1993 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №909, якою затвердив перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Постанова КМУ №909).
В абзаці другому Постанови КМУ №909 Кабінет Міністрів України постановив, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Наведені положення Постанови КМУ №909 відповідали положенням пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до 01.04.2015.
В подальшому, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (далі - Закон №213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Також, до статті 55 Закону №1788-ХІІ з 01 січня 2016 року було внесено зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (далі - Закон №911-VIII), відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Тобто Закон №213-VIII встановив обмеження по стажу на призначення пенсії за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, а Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Із прийняттям Закону №213-VIII та Закону №911-VIII до Постанови КМУ №909 вносились зміни з метою приведення Постанови КМУ №909 у відповідність до прийнятих змін.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.
Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини 3 статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.
Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.
Тобто, позивач з 04.06.2019 наділений правом на визначення права на призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015, а саме: виходячи з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
При цьому положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ мають перевагу перед чинними положеннями Постанови КМУ №909.
Постанова КМУ №909 не містила обмежень по віку та спеціальному стажу за роками до прийняття Законів №213-VIII та №911-VIII, а містила лише перелік посад, як це було передбачено пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015 та містила загальне обмеження по стажу - не менше 25 років.
Зміни до Постанови КМУ №909 вносились, у зв`язку зі змінами до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Оскільки зміни до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ були визнані неконституційними, отже не повинні застосовуватися положення Постанови КМУ №909 до спірних правовідносин, що обмежують вік і стаж виходу на пенсію, які суперечать положенням пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015 та рішенню Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019.
Відтак, положення Постанови КМУ №909 при призначенні пенсії застосовуються лише в частині визначення переліку посад.
03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, Законом №2148-VІІІ також були внесені зміни і до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
З аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону №1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж роботи не менше 25 років станом на 11.10.2017.
На даний час, Закон №2148-VІІІ є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався.
Зазначена позиція повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.07.2022 у справі №440/1286/20 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №440/14875/24.
Враховуючи проведений правовий аналіз норм пенсійного законодавства, суд доходитьть до висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ особа, незалежно від віку, повинна мати спеціальний стаж роботи не менше 25 років станом на 11.10.2017 за переліком посад, затверджених Постановою КМУ №909.
Як видно із форми РС- право підтверджено, що станом на 11.10.2017 стаж роботи позивача за вислугу років, як працівника освіти, становить 26 років 01 місяці 15 днів, що не заперечується відповідачами.
Суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення", позивачу необхідно мати вислугу років не менше 25 років саме станом на 11.10.2017.
Аргументи відповідачів на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення постанови Кабінету Міністрів України №909 в частині визначення спеціального стажу, який за підрахунками відповідачів станом на 11.20.2017 має становити 26 років 6 місяців, не відповідає положенням чинного законодавства з підстав викладених судом вище.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у позивачки наявний спеціальний стаж станом на 11.10.2017 для призначення пенсії за вислугу років, а отже спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, беручи до уваги, що у спірному рішенні не надано оцінки щодо віку позивача та його достатності для призначення пенсії за вислугу років, суд позбавлений можливості встановити наявність підстав для її призначення. А отже, позовна вимога про зобов`язання призначити пенсію за вислугу років не підлягає задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивачки від 04.01.2026 р. і прийняти відповідне рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивачки, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1331, 20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 887, 49 (2/3 задоволених вимог) за рахунок відповідача 1, оскільки саме останній прийняв спірне рішення.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 025550014447 від 09.01.2026 р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2026 р. і прийняти відповідне рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні
В решті вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській судовий збір у розмірі 887, 49 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, код ЄДРПОУ 20632802)
Відповідач 2:Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, код ЄДРПОУ 13322403).

Повний текст рішення сформовано 26.05.26р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна