ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року 
м. Київ 

справа № 646/8440/21 
провадження № 61-13406св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., 

учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідач - Державне підприємство «Центральне конструкторське бюро «Протон», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральне конструкторське бюро «Протон»,
третя особа - Акціонерне товариство «Харківобленерго», 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральне конструкторське бюро «Протон» на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2024 року у складі судді Барабанової В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року у складі колегії суддів Мальованого Ю. М., Маміної О. В., Яцини В. Б. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральне конструкторське бюро «Протон», третя особа - Акціонерне товариство «Харківобленерго», про зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 

У грудні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон» (далі - ДП «ЦКБ «Протон»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральне конструкторське бюро «Протон» (далі - ТОВ «ЦКБ «Протон»), третя особа - Акціонерне товариство «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго»), у якому просили: 
- визнати протиправною відмову відповідача у погодженні позивачам договірної потужності за рахунок зменшення власної договірної потужності відповідача з подальшим коригуванням існуючих договірних відносин з АТ «Харківобленерго»; 
- визнати погодженим відповідачем приєднання електроустановок, розміщених у нежитлових приміщеннях 12-го поверху № № 10-11, 13, 15-17, 24, 25, 27-34, 51, загальною площею 298,5 кв. м, та 1/2 частини приміщень загального користування № № 18, 22, 39, загальною площею 112,7 кв. м, у будівлі літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , до власних електричних мереж відповідача в обсязі 35 кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення договірної потужності відповідача; 
- визнати погодженим відповідачем приєднання електроустановок, розміщених у нежитлових приміщеннях 13-го поверху № № 1-6, 6-а, 6-б, 6-в, 7-9, 9-а, 9-б, 15-18, 20, 22, 23, 10-14, 14-а, 14-б, 19, 21, 24-29, 31-33 та 1/2 частини приміщення № 22 у будівлі літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 , до власних електричних мереж відповідача в обсязі 70 кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення договірної потужності відповідача; 
- зобов`язати відповідача здійснити коригування відповідних договірних відносин з АТ «Харківобленерго».

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень 12-го поверху № № 10-11, 13, 15-17, 24, 25, 27-34, 51, загальною площею 298,5 кв. м, та 1/2 частини приміщень загального користування № № 18, 22, 39, загальною площею 112,7 кв. м, у будівлі літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1 . 

ОСОБА_2 є власником двох об`єктів нерухомого майна у будівлі літ. «Ф-15» за тією ж адресою, а саме: нежитлових приміщень 13-го поверху № № 1-6, 6-а, 6-б, 6-в, 7-9, 9-а, 9-б, 15-18, 20, 22, 23, загальною площею 415,8 кв. м; нежитлових приміщень 13-го поверху № № 10-14, 14-а, 14-б, 19, 21, 24-29, 31-33 та 1/2 частини приміщення № 22, загальною площею 425,5 кв. м. 

Належні позивачам приміщення є невід`ємною частиною єдиного багатоповерхового технологічно-адміністративного комплексу, який обладнаний інженерними мережами та окремо вбудованою двотрансформаторною електропідстанцією. Балансоутримувачем будівлі є ДП «ЦКБ «Протон». 

Приміщення позивачів є офісними, обладнані мережами електроживлення та приєднані через окремі вузли обліку до внутрішніх електричних мереж будівлі, що перебувають на балансі відповідача. 

До 2019 року електрозабезпечення приміщень позивачів здійснювалося на підставі договорів про відшкодування витрат на утримання майна, укладених із відповідачем. 

Межі балансової та експлуатаційної належності електричних мереж, потужність і категорія приєднання, тип вузлів обліку використаної електроенергії були визначені технічними умовами, розробленими ДП «ЦКБ «Протон» 25 липня 2010 року, виконання яких підтверджено актом від 18 жовтня 2010 року № 5. Відповідно до зазначеного акта відповідач погодив існуюче приєднання електричних мереж приміщень ОСОБА_1 за ІІІ категорією надійності електропостачання в обсязі 35 кВт. 

Фактично відповідач здійснював перерозподіл електричної енергії на користь позивачів як субспоживачів, отримуючи електроенергію від АТ «Харківобленерго» на підставі договору про постачання електричної енергії від 30 серпня 2005 року № 4-210.06, що відповідало чинному на той час законодавству у сфері електроенергетики. 

Проте у 2019 році електропостачання приміщень позивачів було припинено: у червні 2019 року - приміщень ОСОБА_2 , а у грудні 2019 року - приміщень ОСОБА_1 , без попередження. За твердженням позивачів, працівники відповідача здійснили самовільний демонтаж транзитних електромереж і вузлів обліку, що належали позивачам. 

На письмову вимогу від 19 липня 2019 року про відновлення електропостачання відповідач відмовив, посилаючись на відсутність у нього права здійснювати електропостачання без відповідної ліцензії та на те, що розпорядження дозволеною (договірною) потужністю належить виключно йому. Відповідач також зазначив, що позивачі повинні укласти прямі договори з АТ «Харківобленерго» шляхом створення нового приєднання до електричних мереж за межами існуючої дозволеної потужності. 

Вважаючи такі дії неправомірними, ОСОБА_2 звернувся за роз`ясненнями до територіального органу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у Харківській області (далі - НКРЕКП у Харківській області) та до АТ «Харківобленерго», які повідомили, що механізм постачання електроенергії в межах договорів про відшкодування витрат не відповідає вимогам Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно з наданими роз`ясненнями позивач як споживач, електроустановки якого фактично приєднані до внутрішньобудинкових мереж відповідача, має укласти договір приєднання з АТ «Харківобленерго». Для цього відповідач як балансоутримувач мереж та діючий контрагент АТ «Харківобленерго» зобов`язаний надати письмове погодження на приєднання приміщень позивачів до власних мереж за рахунок зменшення своєї договірної потужності. 

Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з пропозиціями погодити дозволену (договірну) потужність у передбаченому законодавством порядку, однак отримали категоричну відмову. Водночас їхні звернення до АТ «Харківобленерго» із заявами про приєднання від 11 листопада 2019 року № 19/03-08 та від 19 листопада 2019 року № 7/8-12-01 залишилися без задоволення з мотивів відсутності згоди відповідача на зменшення його договірної потужності. 

Станом на час звернення до суду електроенергія до приміщень позивачів не постачалася, що унеможливлювало їх використання та належне функціонування інженерних систем будівлі. 

Позивачі вважають, що дозволена потужність, визначена у чинному договорі між АТ «Харківобленерго» та відповідачем, розрахована з урахуванням електрифікації всіх приміщень будівлі як єдиного архітектурного комплексу, а тому потреби належних їм приміщень уже враховані в загальній дозволеній потужності. Отже, вони мають право на виділення частини цієї потужності пропорційно належному їм майну. 

На їхню думку, відповідно до пункту 4.1.11 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 (далі - Кодекс систем розподілу; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), приєднання електроустановок до існуючої системи електропостачання здійснюється після отримання погодження від балансоутримувача мереж. Відмова відповідача у наданні такого погодження є безпідставною та спрямованою на обмеження їх прав як власників. 

У зв`язку з цим позивачі вважають, що обраний ними спосіб захисту - визнання погодженим приєднання їх електроустановок до електричних мереж відповідача за рахунок зменшення його договірної потужності - є ефективним та таким, що забезпечить відновлення порушених прав і запобігатиме їх подальшому порушенню. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Червонозаводський районний суд міста Харкова рішенням від 26 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив частково. 

Визнав погодженим ТОВ «ЦКБ «Протон» приєднання електроустановок, розміщених у нежитлових приміщеннях 12-го поверху № № 10-11, 13, 15-17, 24, 25, 27-34, 51, загальною площею 298,5 кв. м, та 1/2 частини приміщень загального користування № № 18, 22, 39, загальною площею 112,7 кв. м, у будівлі літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1 , до власних електричних мереж ТОВ «ЦКБ «Протон» в обсязі 35 кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення договірної потужності відповідача із необхідністю протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви повідомити листом замовника про згоду та надати відповідні технічні вимоги та/або вихідні дані. 

Визнав погодженим ТОВ «ЦКБ «Протон» приєднання електроустановок, розміщених у нежитлових приміщеннях 13-го поверху № № 1-6, 6-а, 6-б, 6-в, 7-9, 9-а, 9-б, 15-18, 20, 22, 23, 10-14, 14-а, 14-б, 19, 21, 24-29, 31-33 та 1/2 частини приміщення № 22 у будівлі літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2 , до власних електричних мереж ТОВ «ЦКБ «Протон» в обсязі 70 кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення договірної потужності відповідача із необхідністю протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви повідомити листом замовника про згоду та надати відповідні технічні вимоги та/або вихідні дані. 

Зобов`язав ТОВ «ЦКБ «Протон» здійснити коригування відповідних договірних відносин з АТ «Харківобленерго». 

У задоволенні решти позовних вимог відмовив. 

Вирішив питання про розподіл судових витрат. 

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що електроустановки позивачів не приєднані безпосередньо до системи розподілу оператора - АТ «Харківобленерго», а відповідно до підпункту 1 пункту 11.3.14 Кодексу систем розподілу відсутність згоди балансоутримувача електричних мереж будівлі - ДП «ЦКБ «Протон», до мереж якого приєднані приміщення позивачів, є підставою для відмови у доступі до системи розподілу. 

Суд установив, що спірні приміщення приєднані до внутрішньобудинкових електричних мереж об`єкта архітектури (будівлі) літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1. Власником об`єкта на відповідний час був Державний концерн «Укроборонпром» (правонаступником якого є АТ «Українська оборонна промисловість»), а балансоутримувачем - ДП «ЦКБ «Протон», правонаступником якого є ТОВ «ЦКБ «Протон». 

Відповідно до акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (що є невід`ємною частиною додаткової угоди № 8 до договору про постачання електричної енергії від 30 серпня 2005 року № 4-0210.06) підключення будівлі здійснено кабельними лініями 6 кВ від РП-5377 (ячейка № 29, трансформатор № 2, КТП-8) та кабельною лінією 0,4 кВ від ТП-6. Балансоутримувачем РП-5377 та КТП-6 є ДП «Харківський радіозавод «Протон». 

Нежитлові приміщення позивачів 12-го та 13-го поверхів уже приєднані до внутрішньобудинкових мереж будівлі. Розподіл потужності за об`єктом має визначатися згідно з проєктом внутрішнього електропостачання (технічними умовами), розробленими при введенні будівлі в експлуатацію, з урахуванням величини договірної потужності для відповідних приміщень. 

Суд також врахував обставини, встановлені рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 липня 2021 року у справі № 641/10563/19, яким, зокрема, підтверджено статус ДП «ЦКБ «Протон» як балансоутримувача будівлі. 

Згідно з роз`ясненнями НКРЕКП у Харківській області та АТ «Харківобленерго», виділення частини дозволеної потужності здійснюється відповідно до пункту 4.1.11 Кодексу систем розподілу (затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310) шляхом письмового погодження приєднання до внутрішніх електричних мереж балансоутримувача та коригування існуючих договірних відносин з оператором системи розподілу. 

Для погодження приєднання електроустановок замовник подає суб`єкту господарювання - власнику електричних мереж - заяву за типовою формою (додаток 3 до Кодексу). У разі надання згоди суб`єкт господарювання протягом п`яти робочих днів повідомляє замовника та надає відповідні технічні вимоги й/або вихідні дані. Після цього замовник звертається до оператора системи розподілу для отримання технічних умов і проєкту договору про нестандартне приєднання. Оператор протягом десяти робочих днів видає технічні умови та визначає вимоги щодо організації комерційного обліку. 

Отже, укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії можливе лише після погодження з балансоутримувачем мереж - ТОВ «ЦКБ «Протон» - проєкту внутрішнього електропостачання з розподілом дозволеної потужності в межах загальної потужності будівлі та встановлення окремого комерційного обліку відповідно до Кодексу комерційного обліку електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії. 

Суд установив, що дозволена потужність у розмірі 35 кВт для приміщень одного з позивачів визначена актом № 5 розмежування балансової належності та підтверджена технічними умовами від 10 серпня 2010 року № 25/571, виконання яких засвідчено актом від 18 жовтня 2010 року. З огляду на площу приміщень другого позивача (841,3 кв. м), що суттєво перевищує площу приміщень першого, суд визнав обґрунтованою заявлену потребу у 70 кВт за III категорією надійності електропостачання. 

Разом із тим суд дійшов висновку, що відключення електропостачання та одночасне наполягання відповідача на укладенні прямого договору з АТ «Харківобленерго» за відсутності погодження як власника мереж є взаємовиключними вимогами та унеможливлюють здійснення позивачами господарської діяльності. 

Посилання відповідача на те, що він вправі, але не зобов`язаний надавати згоду на приєднання, суд оцінив з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 653/1169/17, відповідно до якої врегулювання відносин щодо приєднання електроустановок до внутрішніх мереж має здійснюватися послідовно та відповідно до вимог пункту 4.1.11 Кодексу систем розподілу. Без надання погодження укладення прямого договору з оператором системи розподілу є неможливим. 

Водночас суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними, вважаючи такий спосіб захисту неефективним, оскільки рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії є достатньою підставою для поновлення порушеного права позивачів та здійснення необхідних реєстраційних і договірних дій. 

Щодо позовної давності суд зазначив, що з урахуванням положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлення карантину постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2020 року та набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким продовжено строки позовної давності на період дії карантину (пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), а також дати звернення до суду з цим позовом, загальна позовна давність позивачами не пропущена. 

Харківський апеляційний суд постановою від 25 вересня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ЦКБ «Протон» залишив без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2024 року - без змін. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що дотримання позивачами вимог розділу IV Кодексу систем розподілу є обов`язковою передумовою реалізації їхнього права на укладення договору про приєднання. Приєднання електроустановок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має здійснюватися шляхом приєднання до вже існуючої системи електропостачання, що можливе лише після отримання погодження від суб`єкта господарювання (балансоутримувача) за адресою: АДРЕСА_1, який є стороною договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. 

При цьому дії відповідача щодо припинення електропостачання у приміщеннях, що належать позивачам, із посиланням на необхідність укладення прямого договору з постачальником електричної енергії, за одночасної відсутності погодження як балансоутримувача мереж на вчинення таких дій, є взаємовиключними та фактично унеможливлюють реалізацію позивачами їхніх прав власності. 

Встановивши порушення права позивачів на укладення з ними окремих договорів на енергопостачання та відсутність іншого порядку для забезпечення такого права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 

Доводи апеляційної скарги про те, що норми розділу IV Кодексу систем розподілу не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а обраний позивачами спосіб захисту є неналежним, колегія суддів відхилила, зазначивши, що права позивачів підлягають захисту шляхом визнання погодженим відповідачем приєднання електроустановок, розміщених у нежитлових приміщеннях позивачів, за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення договірної потужності ТОВ «ЦКБ «Протон», із покладенням на нього обов`язку скоригувати відповідні договірні відносини з АТ «Харківобленерго», оскільки такий спосіб захисту не суперечить закону. 

Щодо посилань відповідача на те, що утримувачем мереж електропостачання є ДП «ХРЗ «Протон», а не він, і що він не є балансоутримувачем будівлі, колегія суддів поставилася критично, оскільки саме ДП «ЦКБ «Протон» укладало з позивачами договори про відшкодування комунальних витрат та визнавало, що в межах встановленого ліміту потужності виділяло електричну енергію власникам приміщень. 

Наданий відповідачем договір від 01 січня 2017 року № 1/17 про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж між ДП «ХРЗ «Протон» як споживачем та ДП «ЦКБ «Протон» як субспоживачем колегія суддів оцінила критично з огляду на те, що надано два примірники договору з різними відбитками печаток, що викликає сумнів у достовірності цього документа. 

Доводи відповідача про те, що акт № 5 розмежування балансової належності електромереж не є належним доказом, колегія суддів відхилила, оскільки зазначений акт від 18 жовтня 2016 року підписаний уповноваженою особою - головним енергетиком ДП «ЦКБ «Протон». 

Аргументи відповідача про те, що отриманий ним ліміт потужності розрахований виключно на власні потреби, а позивачі намагаються заволодіти потужністю оборонного підприємства, суд апеляційної інстанції також відхилив, оскільки іншого способу захисту порушених прав позивачів матеріали справи не підтверджують, а відповідно до пункту 4.1.11 Кодексу систем розподілу електроустановки, що приєднуються, не повинні погіршувати якість електропостачання існуючих користувачів, при цьому має бути забезпечений належний комерційний облік електричної енергії. 

Посилання відповідача на преюдиційність обставин, встановлених рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі № 641/10563/19, апеляційний суд визнав безпідставними, оскільки у тій справі відповідачем було АТ «Харківобленерго», а ДП «ЦКБ «Протон» (ТОВ «ЦКБ «Протон») брало участь як третя особа, а отже, питання прав та обов`язків відповідача у цій справі не були предметом безпосереднього вирішення. 

Доводи про відсутність у позивачів доказів наявності обладнання, яке підлягає підключенню, технічної можливості забезпечення відповідної потужності, а також необхідності призначення експертизи колегія суддів відхилила, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів технічної неможливості постачання електроенергії до приміщень позивачів, яка до 2019 року безперешкодно постачалася, а клопотань про призначення експертиз ним не заявлялося. 

Посилання на вихід суду за межі позовних вимог визнано необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції лише конкретизував заявлені позивачами вимоги з урахуванням положень Кодексу систем розподілу; вимог, які не були заявлені позивачами, суд не задовольняв. 

Також колегія суддів відхилила заяву відповідача про застосування позовної давності, зазначивши, що позивачі дізналися про порушення своїх прав у 2019 році та звернулися до суду у 2021 році. Обчислення позовної давності з моменту набуття позивачами права власності на приміщення є помилковим, оскільки перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Крім того, на момент звернення до суду перебіг позовної давності було продовжено у зв`язку із запровадженням карантину. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У жовтні 2025 року ТОВ «ЦКБ «Протон» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив: 

- суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 03 вересня 2018 року у справі № 317/600/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 та у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 05 липня 2019 року у справі № 916/1684/18, від 08 жовтня 2019 року у справі № 910/11397/18, від 06 листопада 2019 року у справі № 490/7071/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, від 02 серпня 2022 року у справі № 922/3303/21, від 18 квітня 2023 року у справі № 909/952/21, від 24 травня 2023 року у справі № 756/420/17, від 15 червня 2023 року у справі № 906/1360/21, від 13 вересня 2023 року у справі № 308/11827/20, від 23 листопада 2023 року у справі № 641/8379/21, від 13 грудня 2023 року у справі № 922/123/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); 

- відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема стосовно: 
1) пунктів 4.1.2, 4.1.3, 4.1.11 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, якими визначено межі прав та обов`язків замовника і суб`єкта господарювання під час приєднання електроустановок, а також встановлено, що надання згоди на приєднання є правом суб`єкта господарювання, а не його безумовним обов`язком; 
2) пункту 4.1.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, який регулює відносини, що виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж, а також у разі зміни технічних параметрів електроустановок замовників, - у частині того, чи підлягає застосуванню цей розділ за відсутності факту нового будівництва, реконструкції або технічного переоснащення електроустановок; 
3) пунктів 1.1.2, 1.2.4, 2.2.1, підпункту 1 пункту 2.2.5, підпункту 2 пункту 2.2.2, пунктів 5.1, 5.1.4, підпункту 28 пункту 1.2.1, пункту 5.1.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії та Кодексу комерційного обліку електричної енергії - у частині визначення точки розподілу та точки комерційного обліку електричної енергії в багатоквартирному (багатофункціональному) будинку, з урахуванням того, що внутрішньобудинкові електричні мережі перебувають у спільній сумісній власності співвласників приміщень, тоді як елементи мереж оператора системи розподілу належать АТ «Харківобленерго»; 
4) пунктів 1.1.2, 2.1.11, 2.1.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, пунктів 4.2.1, 4.3.1-4.3.5, 5.2.2 Кодексу комерційного обліку електричної енергії - щодо порядку складання паспорта точки розподілу, який формується оператором системи розподілу на підставі наявної в нього інформації про об`єкт розподілу та не потребує погодження зі споживачем, а також щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом приєднання споживача до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах паспорта точки розподілу, складеного оператором системи розподілу. У цьому контексті заявник посилається на те, що споживач не наділений повноваженнями самостійно визначати зміст паспорта точки розподілу чи змінювати його на власний розсуд (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); 

- суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України). 

Касаційну скаргу ТОВ «ЦКБ «Протон» мотивувало тим, що обраний позивачами спосіб захисту не передбачений ані законом, ані договором, оскільки чинне законодавство не містить такого способу захисту, як визнання погодженим приєднання електроустановок чи покладення обов`язку «скоригувати відповідні договірні відносини». 

Від позивачів до відповідача не надходило вимог щодо погодження технічних умов, жодного проєкту чи інших належним чином оформлених документів, передбачених законодавством. Договір про приєднання між сторонами не укладався, відповідні додатки відсутні, а проєктна схема приєднання в установленому порядку не погоджувалася. 

Утримувачем мереж електропостачання є ДП «ХРЗ «Протон», а не ТОВ «ЦКБ «Протон». Під час укладення договору на електропостачання підприємство керувалося власними потребами та визначало необхідну договірну потужність для забезпечення функціонування своїх приміщень і виконання оборонних замовлень держави. Режим електропостачання підприємства як об`єкта критичної інфраструктури має особливості, а інші споживачі до його системи електропостачання не підключені. 

Заявник стверджує, що позивачі фактично намагаються отримати частину потужності, виділеної оборонному підприємству, що, на його переконання, порушує права останнього та може завдати шкоди інтересам обороноздатності держави. Крім того, у будівлі є інші власники приміщень, які отримують електроенергію на підставі окремих договорів, без участі відповідача та не за його рахунок. 

ТОВ «ЦКБ «Протон» не є балансоутримувачем усієї будівлі, а питання електропостачання має вирішуватися шляхом укладення позивачами прямих договорів з АТ «Харківобленерго» та підключення через мережі ДП «ХРЗ «Протон». 

Заявник заперечує наявність у нього так званої «загальної потужності» об`єкта архітектури, дозволеної технічними умовами, та вказує, що не брав участі у будівництві будівлі літ. «Ф-15», не відчужував приміщень і укладав договори виключно щодо власних об`єктів на підставі технічних умов, виданих окремо для нього. Його електричні мережі є відокремленими від мереж інших власників приміщень. 

Доводи про те, що позивачі тривалий час сплачували за електроенергію на підставі договорів з відповідачем, є безпідставними. Акт від 18 жовтня 2018 року № 5 не може бути належним доказом, оскільки не підписаний директором ДП «ЦКБ «Протон». 

Також зазначається, що роз`яснення АТ «Харківобленерго» надавалися з огляду на некоректну інформацію щодо статусу відповідача як балансоутримувача і не мають вирішального значення для встановлення фактичних обставин справи. 

Жодним із поданих документів не передбачено обов`язку відповідача погоджувати позивачам дозвільну потужність, а норми розділу IV Кодексу систем розподілу не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 

Крім того, позивачі не надали доказів наявності у них обладнання, яке вони мають намір підключити, можливості витримування заявленої потужності 35 кВт, наявності у відповідача відповідної технічної потужності та технічної можливості її передачі, а також експертних висновків щодо можливості такого підключення. 

Також, на думку заявника, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачі не просили зобов`язати відповідача протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви надати лист-повідомлення про згоду та відповідні технічні вимоги чи вихідні дані. 

Аргументи інших учасників справи 

У листопаді 2025 року  ОСОБА_2 та АТ «Харківобленерго» подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 03 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Основ`янського районного суду міста Харкова, який до перейменування 25 квітня 2025 року мав назву Червонозаводський районний суд міста Харкова. 

17 грудня2025 року матеріали справи № 646/8440/21 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд ухвалою від 06 травня 2026 року призначив справу до судового розгляду. 

Фактичні обставини, з`ясовані судами 

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2006 року є власником нежитлових приміщень 12-го поверху № № 10-11, 13, 15-17, 24, 25, 27-34, 51, загальною площею 298,5 кв. м, та 1/2 частини приміщень загального користування № № 18, 22, 39, загальною площею 112,7 кв. м, у будівлі літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 14 лютого 2007 року № 13571222, реєстраційний номер 17836985, запис № 3822 у книзі 1 (том 1, а. с. 13-17). 

ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 03 червня 2019 року та від 04 липня 2019 року є власником двох об`єктів нерухомого майна у будівлі літ. «Ф-15» за вказаною адресою, а саме: 
- нежитлових приміщень 13-го поверху № № 1-6, 6-а, 6-б, 6-в, 7-9, 9-а, 9-б, 15-18, 20, 22, 23, загальною площею 415,8 кв. м;
- нежитлових приміщень 13-го поверху № № 10-14, 14-а, 14-б, 19, 21, 24-29, 31-33 та 1/2 частини приміщення № 22, загальною площею 425,5 кв. м (том 1, а. с. 23-27, 33-35). 

Право власності ОСОБА_2 на зазначені приміщення зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами № 168982375 та № 172683522 (том 1, а. с. 28, 36). 

Згідно з технічними паспортами вказані приміщення є електрифікованими (том 1, а. с. 18-22, 29-32, 37-42). 

30 серпня 2005 року між АТ «Харківобленерго» та ДП «ЦКБ «Протон» укладено договір про постачання електричної енергії № 4-0210.06, до якого 15 травня 2013 року укладено додаткову угоду про внесення змін (том 1, а. с. 45-54; том 3, а. с. 2-20). 

Додатками до договору є акти розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, а також схема для розрахунку платних витрат (том 2, а. с. 227-231). 

Електрозабезпечення приміщень у будівлі літ. «Ф-15» здійснювалося на підставі договорів про відшкодування комунальних витрат, укладених із балансоутримувачем будівлі - ДП «ЦКБ «Протон», зокрема договору від 01 березня 2011 року № 1-К/2011, укладеного з ОСОБА_1 (том 1, а. с. 232-235; том 2, а. с. 209-211). 

На підтвердження відшкодування комунальних витрат надано рахунок-фактуру від 31 грудня 2019 року № СФ-00000939, акт приймання-передавання виконаних робіт за договором № 1-К/2011 та квитанції (том 1, а. с. 226). 

18 жовтня 2016 року між ДП «ЦКБ «Протон» як енергопостачальною організацією та ОСОБА_1 підписано акт № 5 розмежування балансової належності електромереж, відповідно до якого на день складання акта технічні умови від 10 серпня 2010 року № 25/571 виконані; дозволена до використання потужність становить 35 кВт; електроустановки споживача віднесені до III категорії надійності електропостачання (том 1, а. с. 43-44). 

У 2019 році електроживлення приміщень позивачів було припинено. 

У липні 2019 року ОСОБА_2 звертався до директора ДП «ЦКБ «Протон» із листами щодо укладення договору на обслуговування приміщень як балансоутримувачем будівлі та повідомляв про відсутність електричної напруги у приміщеннях 13-го поверху (том 1, а. с. 55-56). 

Листом від 29 липня 2019 року № 671/020 ДП «ЦКБ «Протон» повідомило ОСОБА_2 , що підприємство не є електропостачальником і не має відповідної ліцензії; встановлений ліміт потужності використовується для забезпечення власних потреб та виконання зобов`язань за раніше укладеними договорами; запропоновано укласти прямі договори з електропостачальниками (том 1, а. с. 57-58). 

ОСОБА_2 листом від 06 серпня 2019 року № 19/13-01 звернувся до територіального органу НКРЕКП у Харківській області, а листом від 12 серпня 2019 року № 19/13-02 - до АТ «Харківобленерго» з метою отримання роз`яснень щодо відновлення електропостачання (том 1, а. с. 59-62). 

Листами від 14 серпня 2019 року № 03-40/8915 та від 22 серпня 2019 року № 56К-01/06-6204 АТ «Харківобленерго» повідомило, що електроустановки позивача безпосередньо до мереж товариства не приєднані, договір про надання послуг з розподілу не укладався, а власником (балансоутримувачем) внутрішніх мереж є основний споживач - ДП «ЦКБ «Протон», до якого і слід звертатися (том 1, а. с. 63-65). 

З листа НКРЕКП від 19 вересня 2019 року № 1012/19 відомо, що за результатами розгляду звернення на засіданні комісії з питань інформаційно-консультаційної роботи АТ «Харківобленерго» (протокол від 18 вересня 2019 року № 68) рекомендовано звернутися до балансоутримувача - ДП «ЦКБ «Протон» - щодо надання проєктних рішень розподілу потужності у власних мережах та створення умов для укладення договорів про розподіл і постачання електричної енергії; у разі ненадання таких рішень спірні питання можуть вирішуватися шляхом переговорів або в судовому порядку (том 1, а. с. 66-70). 

Листом від 03 вересня 2019 року № 19-03/05 ОСОБА_2 повідомив ДП «ЦКБ «Протон» про роз`яснення АТ «Харківобленерго» та запропонував погодити дозволену потужність приміщень 13-го поверху в обсязі 70 кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення дозволеної потужності підприємства у передбачений законодавством строк (том 1, а. с. 76-77). 

Листом від 13 вересня 2019 року № 774/571 ДП «ЦКБ «Протон» відмовило у погодженні передачі лімітів постачання електроенергії, посилаючись на їх недостатність (том 1, а. с. 73). 

На звернення ОСОБА_2 від 18 листопада 2019 року № 19/13-09 НКРЕКП надала відповідь від 12 грудня 2019 року № 19274/20.2/9-19, у якій зазначила, що його нежитлові приміщення вже приєднані та підключені до внутрішньобудинкових мереж об`єкта архітектури (будівлі), а укладення договору про розподіл електричної енергії можливе за умови виконання сторонами визначених дій, а саме: 

- надання проєкту внутрішнього електропостачання з розподілом дозволеної до використання потужності на його приміщення в межах загальної потужності будівлі, погодженого з ОСР; 

- оформлення паспорта точки розподілу за об`єктом замовника; 

- внесення змін до договору про розподіл електричної енергії щодо вилучення потужності, передбаченої для його приміщень; 

- приєднання до умов договору споживача про розподіл електричної енергії (том 1, а. с. 77-81). 

Заявами від 11 листопада 2019 року № 19/03-08 та від 19 листопада 2019 року № 7/8-12-01 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до АТ «Харківобленерго» з проханням укласти договори, однак листами від 21 листопада 2019 року № 56К-01/12-8602 та № 03-56К/12-12780 позивачам відмовлено у зв`язку з відсутністю погодженої технічної документації або технічного рішення щодо приєднання до мереж основного споживача електроустановок для живлення нежитлових приміщень у будівлі літ. «Ф-15». Роз`яснено, що у разі погодження такого технічного рішення вони можуть звернутися для укладення договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії (том 1, а. с. 88-95). 

Листом від 06 грудня 2019 року № 7/8-12-04 ОСОБА_1 звернувся до ДП «ЦКБ «Протон» з вимогою розглянути його заяву від 20 листопада 2019 року щодо письмового погодження приєднання електроустановок потужністю 35 кВт до мереж оператора, а також надати письмову довідку про наявність факту приєднання його електроустановок на 12-му поверсі до електричних мереж, що належать ДП «ЦКБ «Протон», що необхідно для оформлення правовідносин з АТ «Харківобленерго» та укладення прямого договору (том 1, а. с. 74-76, 82-83, 85-87). 

Листом від 26 листопада 2019 року ДП «ЦКБ «Протон» повідомило ОСОБА_1 , що підприємство є субспоживачем АТ «Харківобленерго», а власником електричних мереж, від якого воно отримує електроенергію, є ДП «Харківський радіозавод «Протон» (том 1, а. с. 84). 

На звернення ОСОБА_2 від 30 січня 2020 року № 19/13-12 НКРЕКП надала відповідь від 18 лютого 2020 року № 2159/20.2/9-20, у якій зазначила, що договірна потужність на його об`єкти повинна визначатися відповідно до проєктної документації об`єкта архітектури в цілому, балансоутримувачем якого є ДП «ЦКБ «Протон», та роз`яснила право на звернення до суду у разі перешкоджання в укладенні договору (том 1, а. с. 96-98). 

Разом із позовною заявою позивачами надано проєкт технічної документації приєднання до електричних мереж (том 1, а. с. 102-111). 

На підтвердження відомостей щодо права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна від 29 жовтня 2020 року № 230262931, а також витяг з Державного реєстру прав від 18 грудня 2023 року № 358777792 (том 2, а. с. 80-171; том 3, а. с. 94). 

На підтвердження доводів про те, що ТОВ «ЦКБ «Протон» є балансоутримувачем будівлі, позивачі надали листування, зокрема лист від 27 серпня 2019 року № 730/671, у якому підприємство визнає себе балансоутримувачем (том 2, а. с. 201-204, 205). 

На підтвердження своїх заперечень ТОВ «ЦКБ «Протон» надало довідку від 02 квітня 2024 року № 267/020, підписану директором та головним бухгалтером, у якій зазначено, що товариство не є власником та балансоутримувачем усієї будівлі та всіх електричних мереж будівлі літ. «Ф-15», а також копію договору від 01 січня 2017 року № 1/17 про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж між ДП «ХРЗ «Протон» як споживачем та ДП «ЦКБ «Протон» як субспоживачем із додатковою угодою від 02 січня 2023 року (том 3, а. с. 89-93, 122-125). 

У 2019 році ОСОБА_2 звертався до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом до АТ «Харківобленерго», третя особа - ДП «ЦКБ «Протон», про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та визнання договору укладеним. 

Комінтернівський районний суд міста Харкова рішенням від 26 липня 2021 року у справі № 641/10563/19 у задоволенні позову відмовив. При цьому суд установив, що зазначені об`єкти не підключені безпосередньо до мереж АТ «Харківобленерго», а приєднані до мереж усього об`єкта архітектури (будівлі) літ. «Ф-15» за адресою: АДРЕСА_1; власником будівлі є Державний концерн «Укроборонпром» (на той час - АТ «Українська оборонна промисловість»), балансоутримувачем - ДП «ЦКБ «Протон», правонаступником якого є ТОВ «ЦКБ «Протон». Розподіл потужності за об`єктом має визначатися відповідно до проєкту внутрішнього електропостачання (технічних умов), розробленого при введенні будівлі в експлуатацію (том 2, а. с. 212-217). 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 абзацу першого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повною мірою не відповідають. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). 

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 

У частині першій статті 25 Закону України «Про електроенергетику» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживачів електричної енергії на приєднання та підключення до електричних мереж за умови дотримання правил приєднання електроустановок. 

За змістом статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» приєднання електроустановки є наданням замовнику оператором системи передачі або розподілу послуги зі створення технічної можливості для передачі електричної енергії визначеної потужності до точки приєднання. 

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, керувалися тим, що позивачі фактично користувалися електропостачанням через внутрішньобудинкові електричні мережі, а відсутність погодження відповідача на приєднання електроустановок унеможливлює укладення позивачами договорів з оператором системи розподілу та реалізацію права користування належними їм приміщеннями. 

Разом із тим наведені висновки є передчасними з огляду на таке. 

Порядок приєднання електроустановок замовників, у тому числі до електричних мереж власників, які не є операторами системи розподілу, на час виникнення спірних правовідносин регулювався положеннями розділу IV Кодексу систем розподілу. 

Відповідно до пункту 4.1.1 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу цей розділ визначає порядок приєднання до електричних мереж оператора системи розподілу новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників, а також у випадку зміни технічних параметрів електроустановок. 

Положення пункту 4.1.11 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу визначають особливості приєднання електроустановок замовника до електричних мереж суб`єкта господарювання, який не є оператором системи розподілу. 

Разом із тим положення розділу XI Кодексу систем розподілу регулюють правовідносини щодо доступу до системи розподілу та надання послуг з розподілу електричної енергії. 

Відповідно до пункту 11.1.7 глави 11.1 розділу XI Кодексу систем розподілу для забезпечення розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу електричними мережами, що не належать оператору системи розподілу, між оператором системи розподілу та відповідним власником мереж укладається договір щодо спільного використання електричних мереж. 

У пунктах 11.6.1, 11.6.2 Кодексу систем розподілу передбачено, що для забезпечення розподілу електричної енергії електричними мережами, які не належать оператору системи розподілу, між оператором системи розподілу та відповідним власником мереж укладається договір про спільне використання технологічних електричних мереж, а основний споживач не має права відмовити оператору системи розподілу в укладенні такого договору. 

Суди попередніх інстанцій установили, що електроустановки позивачів фактично підключені до внутрішньобудинкових електричних мереж будівлі, балансоутримувачем яких є відповідач, а безпосередньо до мереж оператора системи розподілу електроустановки позивачів не приєднані. 

Водночас, застосувавши до спірних правовідносин положення пункту 4.1.11 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, суди попередніх інстанцій належним чином не встановили характеру спірних правовідносин та не з`ясували, чи стосувався спір правовідносин саме щодо нового приєднання електроустановок, реконструкції, технічного переоснащення або зміни технічних параметрів електроустановок, чи спір фактично виник у сфері доступу до системи розподілу електричної енергії та використання існуючих внутрішньобудинкових електричних мереж. 

Суди також не надали належної правової оцінки значенню правового статусу внутрішньобудинкових електричних мереж та характеру участі відповідача у правовідносинах щодо забезпечення доступу позивачів до системи розподілу електричної енергії. 

Крім того, суди не з`ясували, чи впливали правовідносини між оператором системи розподілу та власником внутрішньобудинкових електричних мереж на можливість укладення позивачами договорів про розподіл електричної енергії та реалізацію ними права доступу до системи розподілу. 

Поза належною правовою оцінкою залишилися також доводи відповідача щодо технічної можливості реалізації запропонованого позивачами способу підключення, а також питання про те, чи підлягали спірні правовідносини врегулюванню виключно положеннями пункту 4.1.11 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, чи також положеннями розділу XI цього Кодексу щодо доступу до системи розподілу та спільного використання технологічних електричних мереж. 

Наведене свідчить про неповне встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, що унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції правильності застосування судами норм матеріального права. 

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. 

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на те, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

За положеннями статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та давати оцінку доказам, які суди не дослідили, а отже, не має можливості вирішити спір по суті та ухвалити нове рішення за результатами касаційного перегляду цієї справи. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Враховуючи, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не забезпечили повного та всебічного з`ясування обставин справи, не надали належної оцінки доводам сторін та доказам, які мають значення для правильного вирішення спору, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Під час нового розгляду суду першої інстанції належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. 

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) зробив висновок про те, що у разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У випадку, якщо суд касаційної інстанції скасовує судові рішення з направленням справи на розгляд до суду першої / апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. 

Враховуючи, що у цій справі Верховний Суд не змінив рішення судів першої та апеляційної інстанцій та не ухвалив нове, а направив справу на новий розгляд, то підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає. 

Отже, у цьому конкретному випадку судові витрати, в тому числі понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, мають бути перерозподілені за результатами нового розгляду справи судом першої інстанції, тобто за загальними правилами розподілу судових витрат. 

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральне конструкторське бюро «Протон» задовольнити частково. 

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2025 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач  	Є. В. Петров  	
Судді	А. І. Грушицький  	
	В. М. Ігнатенко  	
	С. О. Карпенко 	
	І. В. Литвиненко