ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/857/25 (904/266/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом ліквідатора Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" арбітражного керуючого Усачова Олега Миколайовича, м. Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро 
про застосування наслідків нікчемного правочину та зобов`язання повернути майно 

Представники:
від позивача: Яковлева К.В., ордер серія АЕ №1474595 від 16.02.2026
від відповідача: Присяжнюк Д.В., довіреність №19 від 10.12.2025

СУТЬ СПОРУ:

Ліквідатор Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" арбітражний керуючий Усачов Олег Миколайович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про застосування наслідків нікчемного правочину та зобов`язання повернути майно, в якій просить суд:
1. Позовну заяву Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" задовольнити.
2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД" (49064, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 05393056) повернути на користь Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 00168076) майно: Під`їзну колію (частину залізничної колії № 1 від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу № 1, а також стрілочний перевод № 1 (опис та характеристика: залізнична колія №1 (інвентарний номер № 213045), рік побудови 1954, довжина 1,734 км, сполучний шлях від ст. Діївка до стрілочного переводу № 2, перетинає стрілочний перевід № 1 та включає в себе: рейки Р65 та Р50 на дерев`яних шпалах 1840 шт./км, на щебеневому баласті, з товщиною баластового слою під шпалою 20 см).
4. Витребувати у Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД" (49064, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 05393056) оригінал Договору купівлі-продажу №134/2025 від 12.02.2025, укладений між Акціонерним товариством «ДНІПРОВАЖМАШ» та Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД".
5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД" (49064, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 05393056) на користь Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 00168076) 68 850,00 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят грн, 00 коп.) витрат по сплаті судового збору за вимоги майнового характеру.
6. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 21.04.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно позивача - Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, код ЄДРПОУ 00168076) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/857/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є. 
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/857/25(904/266/26) (передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.
Розглянувши матеріали справи №904/857/25(904/266/26), Господарський суд Дніпропетровської області дійшов до висновку, що позовна заява підлягає прийняттю до розгляду в межах справи №904/857/25 про банкрутство Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ".
Ухвалою суду від 28.01.2026 клопотання ліквідатора АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" арбітражного керуючого Усачова О.М. про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено сплату суми судового збору в розмірі 68 850,00  грн до розгляду Господарським судом Дніпропетровської області позову по суті. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
02.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 27.02.2026.
02.03.2026 від відповідача надійшло клопотання вих.№107/9 від 02.03.2026 про зупинення провадження у справі.
03.03.2026 від позивача надійшло заперечення вих.№01/03/26 від 02.03.2026 на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Суд долучив подані документи до матеріалів справи.
У підготовче засідання, призначене на 03.03.2026, з`явився представник позивача та представник відповідача.
Представник відповідача підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/857/25 (904/1614/25).
Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі.
Ухвалою суду від 03.03.2026 в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" вих.№107/9 від 02.03.2026 про зупинення провадження у справі №904/857/25(904/266/26) відмовлено. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.03.2026 о 12:00 год.
18.03.2026 від відповідача надійшло заперечення вих.№107/12 від 18.03.2026 на відповідь на відзив від 27.02.2026.
Суд долучив поданий документ до матеріалів справи.
У підготовче засідання, призначене на 18.03.2026, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином.
У підготовче засідання, призначене на 18.03.2026, з`явився представник позивача, який зазначив про відсутність заяв, клопотань, пояснень, які мають бути розглянуті в порядку підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 18.03.2026 закрито підготовче провадження. Справу призначити до розгляду по суті в засіданні на 01.04.2026 о 13:20 год.
У судове засідання, призначене на 01.04.2026, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
У судове засідання, призначене на 01.04.2026, з`явився представник позивача.
Суд заслухав вступне слово позивача.
Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 01.04.2026  відкладено судове засідання на 08.04.2026 о 14:20 год.
У судове засідання, призначене на 08.04.2026, з`явився представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні, призначеному на 08.04.2026, оголошено перерву до 21.04.2026 о 14.10 год.
21.04.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі вих.№01/20/04 від 20.04.2026.
Суд долучив поданий документ до матеріалів справи.
У судове засідання, призначене на 21.04.2026, з явився представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні, призначеному на 21.04.2026, оголошено перерву до 19.05.2026 о 12:20 год.
18.05.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення вих.№01/05/26 від 15.05.2026.
19.05.2026 від відповідача надійшло клопотання вих.№107/1905 від 19.05.2026 про долучення документів.
Суд долучив подані документи до матеріалів справи.
У судове засідання, призначене на 19.05.2026, з`явився представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні, призначеному на 19.05.2026, оголошено перерву до 26.05.2026 о 14:00 год.
У судове засідання, призначене на 26.05.2026, з`явився представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні, призначеному на 26.05.2026, оголошене скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 у справі №904/857/25 Акціонерне товариство «ДНІПРОВАЖМАШ» (вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код 00168076) визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Усачова Олега Миколайовича (свідоцтво № 362 від 27.02.2013).
В ході процедури розпорядження майном у справі №904/857/25 арбітражним керуючим Усачовим О.М. було встановлено, що 12.02.2025 між Акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ", ідентифікаційний код юридичної особи 00168076 (далі також - Продавець, Позивач, АТ "ДНІПРОВАЖМАШ"), в особі директора Кобизєва Д.О., із Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД", ідентифікаційний код юридичної особи 05393056 (далі також - Покупець, Відповідач, ПрАТ «ДМЗ»), в особі першого заступника генерального директора Хвостова Д.В., був укладений Договір купівлі-продажу №134/2025, за змістом п.1.1. якого Продавець взяв на себе зобов`язання передати у власність Покупця частину залізничної колії № 1 (інв. № 213045) від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу № 1, а також стрілочний перевод №1, надалі іменована «Під`їзна колія», а Покупець зобов`язався прийняти Під`їзну колію та сплатити за неї обумовлену в Договорі грошову суму. Продаж Під`їзної колії за домовленістю сторін вчинений за 4 590 000,00 грн, з урахуванням ПДВ – 765 000,00 грн (п.2.1. Договору).
Відповідачем здійснено оплату Під`їзної колії в сумі 4 590 000,00 грн (платіжна інструкція від 27.02.2025 № 1870 на суму 918 000,00 грн та платіжна інструкція від 28.02.2025 року № 1946 на суму 3 672 000,00 грн).
У п.п. 3.2., 3.3. розділу 3 Договору передбачено, що передача Під`їзної колії Продавцем і прийняття її Покупцем посвідчується актом приймання-передачі, який підписується Сторонами. Право власності на Під`їзну колію виникає у Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Під`їзної колії.
27.02.2025 Сторонами був підписаний акт приймання-передачі основних засобів, згідно з яким АТ «ДНІПРОВАЖМАШ», в особі директора Кобизєва Д.О., передав, а ПрАТ «ДМЗ», в особі першого заступника генерального директора Хвостова Д.В., прийняв згідно з Договором № 134/2025 від 12.02.2025 наступне майно: Під`їзну колію (частину залізничної колії № 1 від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу № 1, а також стрілочний перевод № 1 (опис та характеристика: залізнична колія № 1 (інвентарний номер № 213045), рік побудови 1954, довжина 1,734 км, сполучний шлях від ст. Діївка до стрілочного переводу № 2, перетинає стрілочний перевід № 1 та включає в себе: рейки Р65 та Р50 на дерев`яних шпалах 1840 шт./км, на щебеневому баласті, з товщиною баластового слою під шпалою 20 см). 
Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі по тексту Відділ ДВС) звертався до суду з позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу №134/2025 від 12.02.2025, проте в задоволенні позовних вимог було відмовлено через відсутність порушеного права (справа №904/857/25 (904/1614/25)).
Також, позивач зазначив, що відділ ДВС звертався до арбітражного керуючого АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" листом від 18.07.2025 № 247005, в якому наголошував на тому, що відчуження майна АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" відбулося в період дії арештів та заборон як спосіб ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішеннями, на виконання яких було відкрито виконавчі провадження.
Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Позивач вказав, що сторонами Договору не дотримано вимог нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Умовами договору не передбачено державної реєстрації речових прав на нерухоме майно як умови офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, позивач дійшов висновку, що ПрАТ «ДМЗ» не набуло у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно за Договором №134/2025 від 12.02.2025, а відтак, отримало у розпорядження Під`їзну колію з порушенням вимог закону.
Позивач вважає, що Договір купівлі-продажу № 134/2025 від 12.02.2025 є недійсним з моменту його вчинення в силу прямої вказівки закону, як такий, що не був нотаріально посвідчений, а відтак - ПрАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» отримало у розпорядження Під`їзну колію з порушенням норм діючого законодавства.
Позивач зазначив, що під`їзна колія належить АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» на праві власності на підставі Наказу Фонду держмайна України № 468 від 14.03.2002 та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «ДНІПРОВАЖМАШ» (Витяг КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради про реєстрацію права власності 17851828 від 22.02.2008).
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 17.05.2023 все нерухоме майно АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» перебувало під арештом та забороною відчуження, накладеними держаним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках зведеного виконавчого провадження (номер запису про обтяження 50301975 (спеціальний розділ).
Постановою начальника ДВС від 25.12.2024 в рамках ЗВП № 72484468 було накладено арешт на частину залізничної колії №1 (інвентарний номер 213045) від вхідного світлофора станції Діївка до стрілочного переводу № 1 та стрілочний перевід № 1, що належить АТ «ДНІПРОВАЖМАШ», номер запису про обтяження 59029813 (спеціальний розділ).
Ліквідатор "ДНІПРОВАЖМАШ" вказав, що відповідач є фактичним володільцем спірного майна (Під`їзної колії), але право власності зберігається за позивачем.
08.08.2025 та 26.12.2025 до ПрАТ "ДМЗ" електронним та поштовим зв`язком були направлені вимоги про повернення майна, в яких розпорядник майна/ліквідатор АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" вимагав протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання даної вимоги повернути в натурі АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" за актами приймання-передачі отримане за нікчемним договором майно:
Під`їзну колію (частину залізничної колії № 1 від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу № 1, а також стрілочний перевод № 1 (опис та характеристика: залізнична колія № 1 (інвентарний номер № 213045), рік побудови 1954, довжина 1,734 км, сполучний шлях від ст. Діївка до стрілочного переводу № 2, перетинає стрілочний перевід № 1 та включає в себе: рейки Р65 та Р50 на дерев`яних шпалах 1840 шт./км, на щебеневому баласті, з товщиною баластового слою під шпалою 20 см).
Жодної відповіді ПрАТ "ДМЗ" на вимоги розпорядника майна/ліквідатора про повернення майна власнику не надано, а зазначене майно не повернуто АТ "ДНІПРОВАЖМАШ".
Враховуючи вищевикладені обставини та наведені докази, Позивач вважає ефективним способом заявити вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (реституцію): зобов`язати Приватне акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД" (49064, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 05393056) повернути на користь Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 00168076) майно:Під`їзну колію (частину залізничної колії № 1 від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу № 1, а також стрілочний перевод № 1 (опис та характеристика: залізнична колія №1 (інвентарний номер № 213045), рік побудови 1954, довжина 1,734 км, сполучний шлях від ст. Діївка до стрілочного переводу № 2, перетинає стрілочний перевід № 1 та включає в себе: рейки Р65 та Р50 на дерев`яних шпалах 1840 шт./км, на щебеневому баласті, з товщиною баластового слою під шпалою 20 см).
В матеріалах справи міститься відзив Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Заперечуючи проти позовних вимог ліквідатора Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" арбітражного керуючого Усачова О.М. відповідач посилається на те, що під час укладення правочину Продавець надав гарантії, що на момент укладення договору зазначена під`їзна колія не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження з іншими особами. Треті особи не мають прав на вказану Під`їзду колію ( п.1.4. Договору). 
Також, ПрАТ «ДМЗ» не погоджується з доводами позивача, що під`їзна залізнична колія є безумовно нерухомим майном.
Відповідач зазначив, що спірна Колія №1 (довжина 1,734 км, рейки Р65/Р50 на шпалах) є технічною конструкцією, яку можна демонтувати, транспортувати та перемонтувати без істотної втрати вартості (наприклад, як обладнання чи рухомі елементи інфраструктури). 
За змістом ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать об`єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Проте Позивачем не надано доказів права власності чи користування земельною ділянкою розміщеною під цією колією, що ще раз підтверджує, що зазначена Під`їзна залізнична колія є об`єктом рухомого і договір купівлі-продажу нотаріального посвідчення не вимагав.
Також, відповідач зазначив, що наданий позивачем Перелік нерухомого майна переданого у власність позивачеві згідно з наказом про створення ВАТ «Дніпроважмаш» від 25.03.1994 №20 – АТ, свідчить лише про перехід права власності на майно від Фонду державного майна до позивача, але не свідчить про державну реєстрацію права власності на під`їзду колію за позивачем.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав та встановлених обставин.
Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського ту, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених економ до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом входів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
В постанові від 28.10.2020 по справі № 910/10963/19 (п. 57.2.2.-57.2.3) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зробив правовий висновок про те, що добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання (пункт 38 постанови від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц Великої Палати Верховного Суду).
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили.
Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.
Формулювання "зловживання правом" передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.
Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) "використовувала / використовували право на зло"; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (пункти 76.3, 76.5 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 зазначила, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.
Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, пункт 10.35).
Порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.
Частиною 1 ст. 220 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, а саме: у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
За приписами ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України).
За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Так, судом встановлено, що 12.02.2025 між Позивачем (продавець) та Відповідачем (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №134/2025 за яким ПрАТ «ДМЗ» набув у власність (п.1.1.) частину залізничної колії №1 ( інв. № 213045) від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу №1, а також стрілочний перевод №1. 
Відповідно до п. 2.1. Договору ціна продажу за домовленістю сторін складає 4 590 000,00 грн з ПДВ.
27.02.2025 ПрАТ «ДМЗ» було перераховано на рахунок позивача 918 000, 00 грн (20% вартості) (платіжна інструкція №1870) (том-1, а.с. 63).
28.02.2025 ПрАТ «ДМЗ» було перераховано на рахунок позивача 3 672 000,00 грн (80 % вартості) (платіжна інструкція №1946) (том-1, а.с. 63).
Перерахування коштів здійснювалося на платіжні банківські реквізити вказані Продавцем у договорі.
27.02.2025 Сторонами було підписано акт приймання-передачі основних засобів (том-1, а.с. 18).
Позивач вважає, що оскільки означений вище Договір купівлі-продажу №134/2025 від 12.02.2025 не був нотаріально посвідчений, відповідно до приписів ст. 657 Цивільного кодексу України, він є недійсний з моменту його укладення, відтак ПрАТ «ДМЗ» не набуло у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно за Договором №134/2025 від 12.02.2025.
Відповідно до Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 21.11.2000, до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності.
Статтею 1 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що під`їзні колії це залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про залізничний транспорт» відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під`їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.
Власники залізничних під`їзних колій, споруд та устаткування, вантажно-розвантажувальних комплексів, які не належать до залізничного транспорту загального користування за своїми пропускними і вантажопереробними можливостями, повинні забезпечувати необхідні обсяги перевезень, навантаження і розвантаження транспортних засобів, їх зберігання та ефективне використання.
Власники залізничних під`їзних колій здійснюють їх утримання на рівні, що забезпечує безпеку виконання робіт, ефективне використання рухомого складу, збереження вагонного парку та вантажу, який перевозиться.
За змістом ч. 7 ст. 10 Закону України «Про залізничний транспорт» будівництво і реконструкція залізничних станцій та інших об`єктів залізничного транспорту, пов`язаних з будівництвом або реконструкцією промислових підприємств, здійснюються за рахунок коштів підприємств або коштів, передбачених у Державному бюджеті України на зазначені цілі.
Згідно з ст. 64 Статуту залізниць України до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).
Під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.
Таким чином, системний аналіз правових норм дозволяє зробити висновок про можливість перебування залізничних колій, зокрема під`їзних колій, які призначаються для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, у власності підприємств, підприємців, організацій та установ різних форм власності.
З наведеного вище вбачається, що під`їзна колія слугує окремим шляхом для під`їзду залізничного транспорту з загальної залізничної колії на територію того чи іншого підприємства, організації тощо.
Щодо правового статусу залізничної колії, яка була передана у власність Відповідача на підставі спірного Договору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Так, спірна залізнична колія №1 ( інв. №213045) складається з рейок, шпал та кріплень, які за своїми конструктивними властивостями є збірними елементами, а отже є технічною конструкцією, яку можна демонтувати, транспортувати та перемонтувати без істотної втрати вартості (наприклад, як обладнання чи рухомі елементи інфраструктури).
Посилання Позивача на Наказ Фонду Державного майна України та Перелік нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «ДНІПРОВАЖМАШ», як на доказ, що Під`їзна колія №1 є об`єктом нерухомого майна є хибним, оскільки як вбачається з наявного в матеріалах справи Переліку нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству "Дніпроважмаш", нерухомим майном визначено, зокрема, резервуар для масла та ємність 50 куб.м., що саме по собі не може бути нерухомим майном.
Так, розглядаючи справу про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу під`їзної колії, яка була відчужена за угодою як рухоме майно (Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 07.09.2009 в справі № 36/108), суд визнав колію рухомим майном з причини відсутності ознак нерухомої речі - неможливості переміщення без знецінення і зміни її призначення. Цим рішенням було скасовано рішення першої інстанції, в якому судом під`їздну колію все ж таки було визнано нерухомістю.
Суд наголошує, що Позивач зареєстрував лише «комплекс будівель і споруд» (реєстр. № 21939941) на підставі наказу ФДМУ № 468 від 14.03.2002. Спірна колія (інв. № 213045) не була виділена як окремий об`єкт нерухомості та не пройшла індивідуальну державну реєстрацію.
Це також підтверджується листом Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 25.04.2077 №5345 наданий на запит Позивача (том-1, а.с.198), де спірна колія №1 не зазначена.
Також, суд звертає увагу, що будь-який об`єкт нерухомого майна обов`язково повинен мати в наявності технічний паспорт. Це документ, де внесені характеристики майна, описано його технічний стан.
Протокольною ухвалою від 08.04.2026 господарським судом було запропоновано учасникам справи до наступного засідання надати технічний паспорт на Під`їздну колію №1 (частину залізничної колії № 1 від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу №1) та інформацію щодо земельної ділянки на якій знаходиться залізнична колія.
Так, на виконання протокольної ухвали суду від 08.04.2026 Позивачем було надано копію Державного акту на право користування землю №Б020252 від 1980р., яким АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" (раніше «Дніпропетровський завод металургійного устаткування») надано у безстрокове безоплатне користування земельну ділянку за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Сухий Острів, 3 площею 127,4 га, з цільовим призначенням «для розташування адміністративних та виробничих споруд» та Витяги з ДЗК щодо орендованих земельних ділянок площею 0,1709 га та площею 0,2415 га, що знаходяться в користуванні АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" за договорами оренди, з цільовим призначенням «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком».
Водночас Позивачем не було надано технічного паспорту на Під`їзну колію №1, що виключає можливість віднесення останньої до об`єктів нерухомого майна.
Суд зазначає, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Посилання Позивача на висновки суду у справі №904/857/25(904/1614/25) за позовом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а саме, що:
«продаж майна АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» - під`їзних колій, на які накладено арешт у виконавчому провадженні, вчинений за наявності значної непогашеної заборгованості, що виникла внаслідок рішень, на виконання яких відкрито вищезазначені виконавчі провадження. Відтак, Судом встановлено, що дії сторін щодо укладення оспорюваного правочину після розпочатої державним виконавцем процедури звернення стягнення на майно, були вчинені з порушенням норм діючого законодавства», 
- суд вважає не релевантними, оскільки у справі що розглядається предметом спору є визнання Договору купівлі-продажу №134/2025 від 12.02.2025 нікчемним у зв`язку з недодержанням вимог законодавства під час його укладення, порушення вимоги щодо нотаріального посвідчення у разі укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, в той час, як у справі №904/857/25(904/1614/25) предметом спору було визнання Договору купівлі-продажу №134/2025 від 12.02.2025 недійсним у зв`язку з наявністю ознак фраудаторності правочину. 
Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю Позивачем належності Під`їзної колії (частини залізничної колії № 1 від вхідного світлофора ст. Діївка до стрілочного переводу №1) до об`єктів нерухомого майна, суд вважає відсутніми підстави вважати недотримання вимог законодавства при укладенні Договору купівлі-продажу №134/2025 від 12.02.2025 та відповідно застосування наслідків нікчемного правочину і витребування майна.
Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ліквідатора Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" арбітражного керуючого Усачова Олега Миколайовича (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, код ЄДРПОУ 00168076) до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3, код ЄДРПОУ 05393056) про застосування наслідків нікчемного правочину та зобов`язання повернути майно - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, код ЄДРПОУ 00168076) в дохід державного бюджету (отримував коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ Господарського суду Дніпропетровської області 03499891) у розмірі 68 850,00 грн
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 03.06.2026.

Суддя	 	А.Є. Соловйова