154/100/26 
2/154/568/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Вітера І.Р.,
з участю секретаря судового засідання Багдасарової Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
06 січня 2026 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 69 496,13 грн. 
Обґрунтування позовних вимог.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 лютого 2021 року відповідачка ознайомилась з умовами кредитування, підписала паспорт кредиту, а також власноручно підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі цієї заяви між сторонами виникли кредитні правовідносини, за якими відповідачці було встановлено кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна».
Позивач вказав, що відповідно до умов договору відповідачці було відкрито відновлювану кредитну лінію з кредитним лімітом до 50 000,00 грн, який у процесі користування було збільшено до 59 000,00 грн. Строк кредитування становив 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка - 42,0 % річних, а погашення заборгованості мало здійснюватися шляхом внесення мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. 
Також позивач послався на те, що за умовами договору розмір мінімального обов`язкового платежу становив 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно - у разі прострочення, починаючи з другого місяця прострочення. Крім того, договором передбачено проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які, за твердженням позивача, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у розмірі 60,00 % від простроченої суми заборгованості.
Позивач зазначив, що відповідачці було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 11/24, тип картки - «Універсальна». Відповідачка користувалась кредитним лімітам, здійснювала операції за рахунком, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала проценти, однак у подальшому припинила своєчасно вносити грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими платежами. 
29 квітня 2025 року відповідачка власноручно підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та додаткову угоду № SAMDNWFC00065894619_01 до кредитного договору від 29 квітня 2025 року. За умовами цієї додаткової угоди сторони змінили умови кредитного договору, зокрема погодили тип кредиту як невідновлювану кредитну лінію, строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення додаткової угоди, процентну ставку 12,0 % річних, а також зменшений мінімальний платіж у розмірі 1 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення додаткової угоди, із подальшим збільшенням до 3 % починаючи із сьомого календарного місяця. 
Позивач вказав, що за п. 2 додаткової угоди сторони погодили наслідки порушення відповідачкою зобов`язань з погашення заборгованості за кредитом протягом 180 днів з моменту виникнення такого порушення, а саме встановлення терміну повернення кредиту на 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На цей день відповідачка, за умовами додаткової угоди, зобов`язана повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором у повному обсязі.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених нею коштів на погашення заборгованості, станом на 15 грудня 2025 року заборгованість відповідачки становить 69 496,13 грн, з яких: 60 511,56 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 984,57 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
На підтвердження позовних вимог позивач посилався на розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, довідку про видані картки, копії заяв позичальника, копію додаткової угоди, копію паспорта споживчого кредиту та копію паспорта позичальника.
З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 496,13 грн, а також судові витрати, понесені у зв`язку з поданням позову до суду.
Процесуальні дії та рішення у справі.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та призначено судове засідання.
13 лютого 2026 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 13 лютого 2026 року, у зв`язку з необхідністю скористатися професійною правничою допомогою. До заяви відповідачка долучила копію паспорта громадянина України, копію актового запису про шлюб від 03 грудня 2025 року, з якого вбачається, що після державної реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », а також ордер адвоката Таращук О.В. від 12 лютого 2026 року на надання правничої допомоги.
З метою забезпечення відповідачці права на професійну правничу допомогу судове засідання, призначене на 13 лютого 2026 року, було відкладено на 10 березня 2026 року.
09 березня 2026 року представник відповідачки - адвокат Таращук О.В. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. З урахуванням наведених обставин розгляд справи було відкладено на 25 березня 2026 року.
20 березня 2026 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву за змістом якого позовні вимоги заперечила. З метою забезпечення реалізації позивачем права на подання відповіді на відзив розгляд справи було відкладено на 22 квітня 2026 року.
13 квітня 2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, а також клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.
22 квітня 2026 року представник відповідачки заявила клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з лікуванням відповідачки. З огляду на зазначені обставини розгляд справи було відкладено на 19 травня 2026 року.
У судове засідання 19 травня 2026 року сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, сторона відповідачки просила відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови його належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про судове засідання, розгляд справи неодноразово відкладався, відповідачка реалізувала право на професійну правничу допомогу та подання відзиву, а позивач реалізував право на подання відповіді на відзив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для подальшого відкладення розгляду справи та можливість вирішення спору по суті за наявними у справі письмовими доказами.
З урахуванням положень ст. 223 ЦПК України суд провів розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Стислий виклад заперечень відповідачки.
20 березня 2026 року від представника відповідачки ОСОБА_3 - адвоката Таращук О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка позовні вимоги не визнала повністю та просила відмовити у їх задоволенні.
У відзиві сторона відповідачки не заперечила факт того, що 08 лютого 2021 року ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 , ознайомилась з умовами кредитування, підписала паспорт кредиту та заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з тим представник відповідачки зазначила, що позивач у позовній заяві не врахував обставин, які, на думку відповідачки, мали істотне значення для правильного вирішення спору. Зокрема, у січні 2025 року відповідачка звернулась до банку із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій невстановленою особою, а саме про несанкціонований доступ третьої особи до її банківського рахунку. Також з відповідними заявами відповідачка звернулась до правоохоронних органів.
Представник відповідачки вказала, що хоча між сторонами дійсно виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування, однак спірні кредитні кошти, за твердженням відповідачки, були отримані та використані не нею, а невстановленими сторонніми особами внаслідок шахрайських дій.
На обґрунтування своєї позиції сторона відповідачки послалась на положення цивільного законодавства щодо кредитного договору, договору приєднання, належного виконання зобов`язань, а також на нормативне регулювання платіжних операцій, відповідно до якого користувач не несе відповідальності за платіжні операції, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або без електронної ідентифікації самого платіжного засобу і його користувача, крім випадків, коли доведено, що дії чи бездіяльність користувача сприяли втраті або незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Крім того, представник відповідачки послалась на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо розподілу тягаря доказування у спорах про несанкціоновані платіжні операції. Зокрема, зазначила, що саме банк мав довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а сам факт коректного введення вихідних даних для ініціювання банківської операції не міг достовірно підтверджувати вину клієнта.
Також сторона відповідачки вказала, що за відсутності належних і допустимих доказів вини споживача сумніви та припущення мали тлумачитися переважно на користь споживача як слабшої сторони у правовідносинах із банком.
На підтвердження своїх заперечень відповідачка надала витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З огляду на викладене відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, після зміни прізвища - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стислий виклад відповіді на відзив.
13 квітня 2026 року представник позивача - адвокат Мельник В.М. подала до суду відповідь на відзив, у якій не погодилась із запереченнями відповідачки та наполягала на обґрунтованості позовних вимог. 
Представник позивача вказала, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» провело службову перевірку від 06 квітня 2026 року № ZAKL-2026/1-7020485 щодо обставин, на які посилалась відповідачка у відзиві. За результатами цієї перевірки встановлено, що ОСОБА_3 не зверталась до банку з приводу шахрайського зняття коштів з її рахунку ні письмово, ні на гарячу лінію 3700. У зв`язку з цим позивач вважав непідтвердженим твердження відповідачки про те, що вона у січні 2025 року повідомляла банк про шахрайські дії.
Позивач послався на те, що обов`язок доказування факту повідомлення банку про несанкціоновані операції покладався саме на клієнта, тому відповідачка мала довести належними та допустимими доказами, що вона зверталась до банку з приводу шахрайських дій з її рахунком з боку інших осіб.
Також представник позивача навела положення Закону України «Про платіжні послуги» та Положення НБУ № 164 щодо електронного платіжного засобу, платіжного інструменту, платіжного застосунку та обов`язків користувача електронного платіжного засобу. Зокрема зазначила, що мобільний пристрій клієнта з установленим платіжним застосунком «Приват24» є платіжним засобом, за допомогою якого клієнт має можливість ініціювати платіжні операції за рахунками, відкритими на його ім`я в банку.
Представник позивача вказала, що користувач електронного платіжного засобу зобов`язаний зберігати та використовувати його відповідно до вимог законодавства й умов договору, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не розголошувати індивідуальну облікову інформацію або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а також негайно повідомити банк про втрату електронного платіжного засобу чи індивідуальної облікової інформації.
Позивач зазначив, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом про втрату платіжного інструменту, індивідуальної облікової інформації або підозру доступу третіх осіб до рахунку має вирішальне значення, оскільки до моменту такого повідомлення ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а після повідомлення - банк.
За твердженням представника позивача, відповідно до даних програмних комплексів банку відповідачка взагалі не зверталась до банку із відповідним повідомленням, у зв`язку з чим її дії не відповідали обов`язку негайного повідомлення банку про можливий несанкціонований доступ.
Крім того, представник позивача вказала, що службова перевірка банку не встановила зміни фінансового номера телефону відповідачки або входу в її акаунт «Приват24» з іншого пристрою, крім характерного пристрою iPhone. На думку позивача, це свідчило про те, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки стало можливим у результаті здійснення операцій самою відповідачкою або з її волевиявлення іншими особами.
Позивач також послався на постанову прокуратури, згідно з якою 30 грудня 2024 року ОСОБА_3 познайомилась на сайті знайомств з невідомим користувачем, у подальшому спілкувалась із ним у застосунку «Телеграм», а під час розмови повідомила невстановленій особі код, який надійшов на її абонентський номер. Після цього невстановлена особа, за змістом постанови, заволоділа реквізитами банківської картки КБ «ПРИВАТБАНК» «Для виплат», відкритої на ім`я ОСОБА_3 , здійснила вхід у застосунок «Приват24» та завдала потерпілій матеріальної шкоди. 
У зв`язку з цим позивач вважав, що саме дії відповідачки з розголошення коду дали можливість ініціювати відповідні операції, а тому такі обставини не звільняли її від відповідальності за неналежне виконання кредитного договору.
Представник позивача також послалась на практику Верховного Суду, відповідно до якої користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій лише у разі, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або без електронної ідентифікації самого платіжного засобу і його користувача, крім випадків, коли доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати або незаконного використання ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Окремо представник позивача навела доводи щодо доказів і зазначила, що рішення суду має ґрунтуватися на доказах, які суд зобов`язаний оцінити під час ухвалення рішення. Позивач вказав, що разом із відповіддю на відзив надав суду належні та допустимі докази, які, на його думку, підтверджували відсутність порушення прав відповідачки з боку банку.
З огляду на викладене представник позивача просила поновити строк для подання відповіді на відзив, приєднати відповідь на відзив разом із доданими доказами до матеріалів справи та задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Суд, враховуючи подання відповіді на відзив до наступного судового засідання, необхідність забезпечення змагальності сторін та значення доданих доказів для перевірки заперечень відповідачки, прийняв відповідь на відзив до розгляду та приєднав подані позивачем докази до матеріалів справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом за доказами сторін.
З наданої позивачем копії заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 08 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У заяві зазначені паспортні дані клієнта: електронний паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий органом 0712, дата видачі - 08 вересня 2017 року.
Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідачка, діючи на підставі власного волевиявлення, відповідно до статті 634 ЦК України приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які разом із заявою становили договір банківського рахунка та договір у частині користування кредитними продуктами банку.
За умовами заяви відповідачці надавалась можливість користування кредитним продуктом «Кредитні картки» у формі відновлюваної кредитної лінії. Розмір кредитного ліміту не перевищував 50 000,00 грн для карт «Універсальна» та 75 000,00 грн для карт «Універсальна Gold». Строк кредитування становив 12 місяців з пролонгацією, метою отримання кредиту були споживчі цілі, спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом. Кредит був без забезпечення.
Процентна ставка за цим договором була визначена у розмірі 42,0 % річних для карт «Універсальна» та 40,8 % річних для карт «Універсальна Gold», тип процентної ставки - фіксований. Повернення кредиту мало здійснюватися шляхом внесення мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені витрати за рахунок кредитного ліміту.
Розмір мінімального обов`язкового платежу за заявою від 08 лютого 2021 року становив 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості; у разі прострочення з 181-го дня - 100 % від заборгованості. Умовами також передбачались наслідки невиконання зобов`язань, зокрема право банку нараховувати пеню та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України були визначені сторонами у розмірі 60,0 % річних.
Для вирішення спору також має значення, що у заяві сторони погодили умови використання простого електронного підпису. Простим електронним підписом клієнта визначались, зокрема, OTP-пароль, одноразовий ідентифікатор, QR-код, ПІН-код, підпис в IVR, біометричні дані клієнта, а також натискання кнопок «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», «Сплатити», «Оплатити» у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку. Сторони визнали правочини у вигляді електронних документів із використанням таких простих електронних підписів дійсними, обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17 грудня 2025 року вбачається, що між банком та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , був підписаний кредитний договір № б/н, за яким 08 лютого 2021 року відповідачці було надано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , строк дії - до 11/24.
З наданої позивачем копії заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № 250429B1DI751307LPMZMAIN від 29 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 повторно підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У цьому документі користувачем зазначена ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_4 , виданий органом 0712, дата видачі - 09 квітня 2025 року.
Заявою від 29 квітня 2025 року визначено, що підписанням цієї заяви клієнт приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом становили змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту, а також генеральний кредитний договір у частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка». Ціль відкриття рахунка у заяві визначена як власні потреби, а сам рахунок заборонялось використовувати для підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
За умовами цієї заяви щодо продукту «Кредитні картки» типом кредиту була визначена відновлювана кредитна лінія, типом платіжної картки - картка «Універсальна». Розмір кредитного ліміту не перевищував 500 000,00 грн для карт «Універсальна» та «Універсальна Gold». Строк кредитування становив 12 місяців з пролонгацією, мета кредитування - споживчі цілі, спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, забезпечення не передбачалось.
Процентна ставка за заявою від 29 квітня 2025 року була визначена у розмірі 42,0 % річних для карт «Універсальна» та 40,8 % річних для карт «Універсальна Gold», тип процентної ставки - фіксований. Для карт «Універсальна» у заяві також була наведена денна процентна ставка 0,03836 %, а для карт «Універсальна Gold» - 0,035056 %, розрахована за припущення користування кредитом поза межами пільгового періоду та погашення мінімальними щомісячними платежами.
Порядок повернення кредиту за заявою від 29 квітня 2025 року передбачав внесення клієнтом коштів на поточний рахунок, для якого емітовано кредитну картку, або на відповідний балансовий рахунок банку для обліку заборгованості, у розмірі мінімального обов`язкового платежу. Для процентів строк погашення визначався починаючи з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені витрати за рахунок кредиту, але не пізніше найближчої дати сплати мінімального обов`язкового платежу; для мінімального обов`язкового платежу - не пізніше останнього календарного дня місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені витрати за рахунок кредиту.
Розмір мінімального обов`язкового платежу за цією заявою становив 5 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн та не менше, ніж нараховані проценти за користування кредитними коштами за попередній місяць; у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення, - 10 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн та не менше, ніж нараховані проценти за користування кредитними коштами за попередній місяць.
Умовами заяви від 29 квітня 2025 року також передбачено черговість погашення заборгованості: у першу чергу погашаються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу - сума кредиту до оплати та проценти до сплати; у третю чергу - пеня, проценти від суми неповернутого в строк кредиту відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та інші платежі.
Заява від 29 квітня 2025 року також містила згоду клієнта на виконання банком кредитових і дебетових переказів, у тому числі для погашення кредиту, сплати процентів, комісійної винагороди, неустойки та інших платежів на користь банку. Такі платежі могли здійснюватися шляхом ініціювання банком дебетового переказу з поточних рахунків клієнта, а згода на такі операції надавалась шляхом підписання договору та у подальшому не потребувала окремого підтвердження.
З наданої позивачем копії додаткової угоди № SAMDNWFC00065894619_01 до кредитного договору від 29 квітня 2025 року вбачається, що вона була укладена між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 . У документі зазначені паспортні дані клієнта: паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_4 , виданий органом 0712, дата видачі - 09 квітня 2025 року.
Зі змісту додаткової угоди вбачається, що сторони погодили змінити умови кредитного договору від 29 квітня 2025 року, який складався із заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та самих Умов і Правил, розміщених на сайті банку.
За пунктом 1 додаткової угоди сторони змінили основні умови кредитування. Тип кредиту було визначено як невідновлювану кредитну лінію. Строк кредитування становив 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення додаткової угоди.
Також сторони погодили зміну процентної ставки за кредитом, визначивши її у розмірі 12 % річних. У додатковій угоді зазначено, що загальні витрати за кредитом, за припущення використання кредитного ліміту в сумі 20 000,00 грн та погашення кредиту мінімальними щомісячними платежами, становили 5 673,75 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 25 673,75 грн, а реальна річна процентна ставка - 12,68%.
Порядок повернення кредиту було визначено шляхом договірного списання з рахунку клієнта процентів, що підлягали сплаті за договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені витрати за рахунок кредитного ліміту, а також шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа включно місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені витрати за рахунок кредитного ліміту.
Додатковою угодою сторони змінили розмір мінімального обов`язкового платежу. Протягом перших шести календарних місяців, починаючи з календарного місяця, наступного за місяцем укладення додаткової угоди, мінімальний обов`язковий платіж становив 1 % від заборгованості за договором на момент підписання додаткової угоди, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно. Починаючи із сьомого календарного місяця, мінімальний обов`язковий платіж становив 3 % від такої заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно.
У додатковій угоді також зазначено, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, становить 12 % річних, а інші платежі відсутні.
За пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що у разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості за кредитом протягом 180 днів з моменту виникнення таких порушень після дати укладення додаткової угоди, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На цей день клієнт зобов`язувався повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором у повному обсязі.
Істотне значення для вирішення справи має пункт 3 додаткової угоди, у якому сторони зафіксували розмір заборгованості за договором станом на дату її підписання. Зокрема, сторони узгодили, що на дату підписання додаткової угоди заборгованість за договором становила 66 662,24 грн, з яких: 60 511,56 грн - основна сума боргу за кредитом, 6 150,68 грн - нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом. При цьому сторони зазначили, що розмір основної суми боргу та нарахованих процентів може відрізнятися від зазначеного у випадку здійснення клієнтом операції за рахунком у день укладення додаткової угоди.
За пунктом 4 додаткової угоди строк дії кредитного договору становив 5 років, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Додаткова угода набирала чинності з моменту її підписання сторонами та діяла до закінчення строку кредитного договору.
Пунктом 5 додаткової угоди сторони передбачили, що всі інші умови договору, які не суперечать умовам цієї додаткової угоди, залишаються незмінними. Також сторони погодили, що у разі суперечності між умовами публічної частини кредитного договору та умовами додаткової угоди до правовідносин сторін застосовуються умови додаткової угоди.
З реквізитів додаткової угоди вбачається, що примірник угоди направлявся клієнту в системі «Приват24». Документ містить реквізити банку, відомості про уповноваженого працівника банку Антонюк Світлану Леонідівну , а також дані клієнта: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_4 , фінансовий номер телефону НОМЕР_5 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 . У документі зазначено, що банк підписав його з використанням кваліфікованого електронного підпису, а підпис клієнта проставлено 29 квітня 2025 року о 09:54:54.
З наданої позивачем копії паспорта відповідачки вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_4 , виданий органом 0712 - 09 квітня 2025 року, строк дії документа - до 09 квітня 2035 року. У паспорті зазначено РНОКПП НОМЕР_2 та зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Також документ містить відмітку про його підписання кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи банку 29 квітня 2025 року о 09:51:34, а також підпис клієнта - ОСОБА_3 . 
З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17 грудня 2025 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що картковий рахунок відповідачки за карткою № НОМЕР_1 було відкрито 08 лютого 2021 року. Кредитний ліміт за карткою поступово збільшувався: 13 грудня 2024 року - до 5 000,00 грн, 30 грудня 2024 року - до 20 000,00 грн, 01 січня 2025 року - до 30 000,00 грн, 02 січня 2025 року - до 40 000,00 грн, 03 січня 2025 року - до 50 000,00 грн, цього ж дня - до 59 000,00 грн. 11 березня 2025 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08 лютого 2021 року, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 , вбачається, що банк здійснив розрахунок заборгованості станом на 15 грудня 2025 року. У розрахунку відображено рух заборгованості за кредитом, витрати кредитних коштів, тіло кредиту, прострочене тіло кредиту, процентні ставки, нараховані проценти, погашення, прострочені вимоги, а також загальний розмір заборгованості за наданим кредитом. 
Із цього розрахунку вбачається, що активне формування заборгованості за кредитом відображене з 30 грудня 2024 року. Зокрема, у розрахунку зазначені витрати кредитних коштів 30 грудня 2024 року, 31 грудня 2024 року, 01 січня 2025 року, 02 січня 2025 року, 03 січня 2025 року, 04 січня 2025 року, 06 січня 2025 року та 08 січня 2025 року. Станом на 08 січня 2025 року у розрахунку відображена заборгованість за наданим кредитом у розмірі 58992,59 грн. 
З наданої позивачем виписки за договором № б/н за період з 08 лютого 2021 року по 17 грудня 2025 року вбачається, що вона сформована щодо ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , за карткою № НОМЕР_1 . У виписці зазначено загальну суму витрат - 82 509,67 грн, загальну суму надходжень - 13 013,54 грн, баланс на початок періоду - 0,00 грн, баланс на кінець періоду - -69 496,13 грн. 
У виписці відображені операції за карткою, зокрема перекази, зняття готівки, поповнення, списання процентів за використання кредитного ліміту та інші операції. За період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року у виписці зафіксовано низку операцій «На картку», а також окремі надходження, після яких залишок за рахунком набув від`ємного значення. Станом після операцій 08 січня 2025 року у виписці відображено залишок -58 992,59 грн. 
З боку відповідачки до відзиву як доказ було долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12025035580000056. Із витягу вбачається, що 28 березня 2025 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_3 про те, що наприкінці грудня 2024 року невідома особа шляхом обману заволоділа її персональними даними, після чого з використанням електронно-обчислювальної техніки з картки заявниці, відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 , переказала грошові кошти на банківські картки, відкриті в АТ «А-Банк» та АТ «Ощадбанк», а також оформила кредити у шести різних фінансових установах. У витягу зазначено, що матеріальна сума збитків становить 123 144 грн.
При цьому, хоча у витягу з ЄРДР за цим епізодом потерпілою зазначена ОСОБА_3 , номер картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 , наведений у витягу, збігається із номером кредитної картки № НОМЕР_1 , яка згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» була видана ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н.
З наданих позивачем додатків до матеріалів службової перевірки щодо ОСОБА_10 вбачається, що банк перевіряв обставини користування картковим рахунком № НОМЕР_1 у період, який пов`язаний із доводами відповідачки про шахрайські дії.
За результатами перевірки в програмних комплексах банку не було виявлено інформації про звернення клієнтки ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2026 року з приводу шахрайства, а також не було виявлено дзвінків від клієнтки на телефон клієнтської підтримки банку 3700.
Також у матеріалах перевірки зазначено, що за результатами аналізу виписки за період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 було встановлено переказ коштів через «Приват24» на карткові рахунки інших банків у загальній сумі 67 727,19 грн. Зокрема, 6 859,84 грн було переказано на картку № НОМЕР_7 , емітовану АТ «Ощадбанк», а 60 867,35 грн - на картку № НОМЕР_8 , емітовану АТ «А-Банк».
У додатках також містяться відомості щодо зміни кредитного ліміту за картковим рахунком № НОМЕР_1 , референс договору SAMDNWFC00065894619. Ці відомості узгоджуються з іншою довідкою банку про зміну кредитного ліміту, з якої вбачається поступове збільшення кредитного ліміту наприкінці грудня 2024 року - на початку січня 2025 року.
Крім того, у матеріалах службової перевірки зазначено, що за результатами аналізу логів входів в акаунт «Приват24» за період з 01 грудня 2024 року по 30 грудня 2024 року встановлено використання клієнткою ОСОБА_3 для входу в «Приват24» пристрою iPhone12,1 із зазначеним у документі ідентифікатором пристрою.
Окремо у матеріалах перевірки зафіксовано, що зміни логіну і паролю входу в акаунт «Приват24» клієнтки ОСОБА_3 у період з 01 грудня 2024 року по 09 січня 2025 року не проводились, а входів у «Приват24» клієнтки з інших пристроїв не зафіксовано.
Також згідно з вибіркою щодо зміни фінансових телефонів клієнта у період з 24 жовтня 2021 року по 11 березня 2025 року фінансовий номер телефону НОМЕР_9 клієнтки ОСОБА_3 не змінювався. У матеріалах перевірки також зазначено про наявність SMS-повідомлень, відправлених на цей фінансовий номер у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року.
Крім цього, у матеріалах міститься посилання на дані журналу переказів P2P PrivatMoney, відповідно до яких встановлювались дані щодо отримувача коштів на картку № НОМЕР_7 , емітовану АТ «Ощадбанк». Зазначені відомості позивач подав на підтвердження своїх доводів щодо механізму проведення спірних операцій, використання «Приват24», відсутності зміни фінансового номера, логіну, паролю та пристрою входу в акаунт відповідачки.
З наданої позивачем роздруківки логів входу в акаунт «Приват24» щодо фінансового номера НОМЕР_9 вбачається, що банк сформував відомості про входи до акаунта клієнтки з прив`язкою до її ідентифікатора клієнта, IP-адрес, дати останнього входу, типу девайсу, моделі пристрою, версії операційної системи, способу входу, IMEI / app_imei, fingerprint та провайдера інтернет-з`єднання.
Зі змісту таблиці вбачається, що у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року входи в акаунт «Приват24» здійснювалися за фінансовим номером НОМЕР_9, який у матеріалах справи зазначений як фінансовий номер ОСОБА_3 / ОСОБА_3 . У більшості записів як тип пристрою зазначено phone, модель пристрою - iPhone12,1, операційна система - iOS 17.6.1 або iOS 17.6.1 / 17.8.1, спосіб входу - MOBILE. У графі app_imei повторюється ідентифікатор пристрою НОМЕР_15.
На першій та другій сторінках документа відображено численні входи 30 грудня 2024 року. Зокрема, у таблиці фіксуються входи протягом дня з IP-адреси 185.204.71.199, із використанням пристрою iPhone12,1 та входом через MOBILE. Вказані записи охоплюють проміжок від ранкового часу 30 грудня 2024 року до вечірнього часу цього ж дня.
На другій сторінці документа також відображені входи 31 грудня 2024 року. Вони так само здійснювалися за фінансовим номером НОМЕР_9, з використанням пристрою iPhone12,1, через MOBILE, з тим самим app_imei. Частина записів містить IP-адресу 185.204.71.199.
На третій сторінці документа відображені входи 01 січня 2025 року, 02 січня 2025 року, 03 січня 2025 року та 04 січня 2025 року. У цих записах також зазначено той самий фінансовий номер, модель пристрою iPhone12,1, спосіб входу MOBILE та той самий app_imei. При цьому з 02 січня 2025 року у таблиці серед IP-адрес з`являються, зокрема, НОМЕР_10 та НОМЕР_11 , а у графі ISP зазначено PE UKianet .
На четвертій сторінці документа відображені подальші входи у період з 03 січня 2025 року по 08 січня 2025 року. У більшості записів зберігаються ті самі ознаки входу: фінансовий номер НОМЕР_9, тип девайсу phone, модель iPhone12,1, спосіб входу MOBILE, той самий app_imei. В окремих записах у графі типу девайсу зазначено smartphone, а у графі entryWay - CONFIRM, що свідчить про окремі дії підтвердження в межах акаунта.
Для опису обставин, пов`язаних із доводами відповідачки про шахрайські дії, значення має те, що в наданій роздруківці за період активного використання кредитного ліміту - з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року - входи в акаунт «Приват24» відображені з одного й того самого пристрою iPhone12,1 з однаковим app_imei НОМЕР_15, без відображення іншої моделі пристрою у цих записах.
З наданої позивачем копії постанови прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури від 20 листопада 2025 року вбачається, що вона винесена у кримінальному провадженні № 12025041230001730 від 14 серпня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, щодо здійснення тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю.
У постанові зазначено, що під час досудового розслідування перевірялись шахрайські дії групи осіб, які, використовуючи мобільні телефони, шахрайським шляхом заволоділи коштами громадян України та перераховували їх на банківські картки, зокрема АТ «А-Банк», АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Для цієї справи має значення те, що в постанові описано епізод щодо ОСОБА_3, у дужках - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначено, що 30 грудня 2024 року вона познайомилась на сайті знайомств із невідомим користувачем, з яким продовжила спілкування у застосунку «Телеграм», де той був зареєстрований під ніком «Maksum». У ході розмови невстановлена особа попросила назвати код, який надійшов на її абонентський номер, що вона, довірившись, зробила.
У постанові також зазначено, що у подальшому невстановлена особа заволоділа реквізитами банківської картки КБ «ПРИВАТБАНК» «Для виплат» № НОМЕР_6 , рахунок НОМЕР_13 , відкритої на ім`я ОСОБА_3 , після чого здійснила вхід у застосунок «Приват24» та з використанням електронно-обчислювальної техніки завдала потерпілій матеріальної шкоди у сумі 63 984 грн.
Крім того, у постанові наведено відомості банку про те, що грошові кошти були перераховані на банківський рахунок АТ «А-Банк» № НОМЕР_8 та АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_7 , а також у подальшому в різних фінансових установах були оформлені кредити у сумі 59 160 грн. Загальна майнова шкода, за змістом постанови, становила 123 144 грн.
Отже, ця постанова містить відомості, які стосуються доводів відповідачки про заволодіння її персональними даними, використання картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 , входу до застосунку «Приват24» та подальшого переказу коштів на картки АТ «А-Банк» і АТ «Ощадбанк». Водночас постанова є процесуальним документом у кримінальному провадженні про надання тимчасового доступу до документів і сама по собі фіксує викладені в межах досудового розслідування обставини, а не остаточне вирішення питання про винуватість конкретної особи чи про наявність або відсутність цивільно-правового обов`язку відповідачки перед банком.
З наданого позивачем висновку службової перевірки від 06 квітня 2026 року № ZAKL-2026/1-7020485 вбачається, що службова перевірка проводилась головним спеціалістом із захисту електронних платежів та послуг Управління безпеки по Північно-Західному МРУ Нестеровим В.А. на підставі службової записки Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості щодо встановлення обставин зняття коштів за період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року з карткового рахунку клієнтки ОСОБА_3 / ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , за карткою № НОМЕР_1 . У висновку зазначено, що клієнтка заперечувала виконання нею транзакцій за цей період на загальну суму 67 733,40 грн.
У висновку службової перевірки встановлено, що в програмних комплексах банку не виявлено інформації про звернення клієнтки ОСОБА_3 за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2026 року з приводу шахрайства, а також не виявлено дзвінків від клієнтки на телефон клієнтської підтримки банку 3700.
Разом із тим у висновку зазначено, що 27 листопада 2025 року банк отримав постанову Криворізької центральної окружної прокуратури від 20 листопада 2025 року про здійснення тимчасового доступу до документів у кримінальному провадженні № 12025041230001730 від 14 серпня 2025 року. У цій постанові наведено відомості про те, що 30 грудня 2024 року ОСОБА_3 , у дужках ОСОБА_3 познайомилась на сайті знайомств із невідомим користувачем, продовжила спілкування з ним у застосунку «Телеграм» під ніком «Maksum», а під час розмови повідомила код, який надійшов на її абонентський номер. У подальшому, за змістом постанови, невстановлена особа заволоділа реквізитами банківської картки КБ «ПриватБанк» «Для виплат» № НОМЕР_6 , рахунок НОМЕР_13 , відкритої на ім`я ОСОБА_3 , здійснила вхід у застосунок «Приват24» та завдала потерпілій матеріальної шкоди у сумі 63 984 грн.
За результатами аналізу виписки за період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 службовою перевіркою встановлено, що кошти у загальній сумі 67 727,19 грн через «Приват24» були переказані на карткові рахунки інших банків. Зокрема, 6 859,84 грн були переказані на картку № НОМЕР_7 , емітовану АТ «Ощадбанк», а 60 867,35 грн - на картку № НОМЕР_8 , емітовану АТ «А-Банк».
Також у висновку зазначено, що за даними програмного комплексу Accord по картковому рахунку № НОМЕР_1 , референс договору SAMDNWFC00065894619, було виявлено збільшення кредитного ліміту за карткою: 30 грудня 2024 року о 10:55 - до 20 000,00 грн, 01 січня 2025 року о 12:25:45 - до 30 000,00 грн, 02 січня 2025 року о 09:45:41 - до 40 000,00 грн, 03 січня 2025 року о 11:12:39 - до 50 000,00 грн, 03 січня 2025 року о 12:35:02 - до 59 000,00 грн.
За результатами аналізу логів входів в акаунт «Приват24» за період з 01 грудня 2024 року по 30 грудня 2024 року встановлено, що клієнтка ОСОБА_3 для входу в «Приват24» використовувала пристрій iPhone12,1 з ідентифікатором imei НОМЕР_15. За період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року, тобто у момент списання грошових коштів, були зафіксовані входи в акаунт «Приват24» за номером НОМЕР_9 , які, за висновком банку, здійснювалися виключно з типового для клієнтки пристрою iPhone12,1 із тим самим ідентифікатором.
У висновку також зазначено IP-адреси, з яких здійснювалися входи в акаунт «Приват24» у відповідний період, зокрема 185.204.71.199, провайдер Eksintech, м. Маневичі Волинської області; 5.248.33.18, 5.248.4.112, 46.211.10.90, 46.211.17.233, провайдер Kyivstar; 193.107.169.96, 31.41.69.142, 31.41.69.144, 31.41.69.139, 193.107.169.88, провайдер PE UAinet.
Окремо у висновку зафіксовано, що зміни логіну і паролю входу в акаунт «Приват24» клієнтки ОСОБА_3 у період з 01 грудня 2024 року по 09 січня 2025 року не проводились, а входи в «Приват24» з інших пристроїв не зафіксовано. Згідно з вибіркою FINNUM щодо зміни фінансових телефонів клієнта у період з 24 жовтня 2021 року по 11 березня 2025 року фінансовий телефон НОМЕР_9 клієнтки ОСОБА_3 не змінювався.
У висновку зазначено, що згідно з вибіркою PHONSM за період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року були виявлені SMS-повідомлення, надіслані на фінансовий номер НОМЕР_9 клієнтки ОСОБА_3 . Водночас проаналізувати сервісні повідомлення, а також IVR-дзвінки, які здійснювались банком на цей фінансовий номер у зазначений період, під час перевірки не виявилось можливим, оскільки в архіві банку така інформація станом на 31 березня 2026 року була відсутня у зв`язку із закінченням річного строку зберігання.
Згідно з даними журналу переказів P2P PrivatMoney, у висновку встановлено, що отримувачем коштів на картку № НОМЕР_7 , емітовану АТ «Ощадбанк», був ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_14 . У висновку також зазначено, що ОСОБА_12 05 лютого 2020 року внесений до списку обмеження банківського обслуговування за кодифікатором 1.41 «Шахраї в електронних операціях». З`ясувати причини отримання платежів на картковий рахунок ОСОБА_12 не виявилось можливим, оскільки номер, зазначений в ЄКБ цього клієнта, був недійсним.
За результатами перевірки картки № НОМЕР_7 , емітованої АТ «Ощадбанк», та № НОМЕР_8 , емітованої АТ «А-Банк», були внесені банком до списку обмежень як «скомпрометовані картки інших банків».
У висновку службової перевірки також наведено положення Умов і Правил надання банківських послуг, які банк вважав релевантними. Зокрема, за пунктом 1.1.3.1.6 Умов і Правил банк зобов`язаний виконувати платіжні інструкції клієнта в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством та договором.
За пунктом 1.1.2.1.6 Умов і Правил клієнт зобов`язаний не поширювати і не передавати третім особам інформацію з обмеженим доступом, зокрема банківську таємницю та інформацію, отриману від банку в процесі укладення чи реалізації укладених угод, а також не використовувати таку інформацію на свою користь чи на користь третіх осіб.
За пунктом 1.1.2.1.10 Умов і Правил для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон або пристрій, який використовується для підключення фінансового номера телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. У разі втрати фінансового номера телефону, підозри доступу третіх осіб до фінансового номера або інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк будь-яким із доступних каналів: 3700, чат-онлайн або відділення банку. На підставі такого звернення банк знімає з номера телефону клієнта ознаку «фінансовий» та блокує акаунт клієнта у системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта.
За пунктом 1.1.10.10.1 Умов і Правил клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІН-коду, індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.
За пунктом 1.1.10.10.2 Умов і Правил клієнт несе відповідальність за всі платіжні операції, що здійснюються з платіжними картками, у тому числі у сфері електронної комерції. Якщо клієнт дає згоду на проведення платіжних операцій з платіжними картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі.
За пунктом 1.1.10.10.3 Умов і Правил клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, які супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта до банку та блокування платіжної картки, а також за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою.
За підсумками службової перевірки банк дійшов висновку, що дистанційні розпорядження клієнта щодо виконання платіжних інструкцій були виконані банком відповідно до пункту 1.1.3.1.6 Умов і Правил у повному обсязі; повну відповідальність за платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу покладено на утримувача платіжного засобу; порушень договірних відносин із клієнтом з боку банку не встановлено.
У цьому ж висновку банк зазначив, що з урахуванням результатів перевірки відсутність зміни фінансового номера телефону, відсутність входу в акаунт «Приват24» клієнтки з іншого пристрою, окрім характерного пристрою iPhone12,1, може свідчити про те, що списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_3 стало можливим у результаті здійснення операцій самою клієнткою або з її волевиявлення під впливом невстановлених осіб. Остаточне встановлення осіб, причетних до перерахунку грошових коштів, зокрема можлива причетність ОСОБА_12 до шахрайських дій та ступінь його вини, за змістом висновку, може бути доведено в межах досудового розслідування № 12025041230001730 від 14 серпня 2025 року.
Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду
 
Щодо загальних засад цивільного судочинства, змагальності сторін, тягаря доказування та оцінки доказів
 
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Застосовуючи наведені положення до спірних правовідносин, суд виходить з того, що позивач як банк, який заявив вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, повинен довести факт виникнення між сторонами кредитних правовідносин, укладення відповідного договору, надання відповідачці можливості користування кредитним лімітом, рух коштів за рахунком, розмір заборгованості та її складові.
Водночас відповідачка, яка заперечила проти позову та послалась на те, що спірна заборгованість виникла внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, повинна довести ті фактичні обставини, на які вона послалась як на підставу своїх заперечень, зокрема обставини своєчасного повідомлення банку про втрату контролю над платіжним інструментом, фінансовим номером телефону, індивідуальною обліковою інформацією або про підозру доступу третіх осіб до рахунку.
Разом із тим, з огляду на спеціальний характер правовідносин щодо виконання платіжних операцій, суд окремо враховує, що у спорах про несанкціоновані платіжні операції банк не звільняється від обов`язку доведення належності виконання відповідних операцій, наявності передбачених договором і законом процедур автентифікації користувача, а також обставин, які можуть свідчити про те, що дії чи бездіяльність користувача сприяли втраті або незаконному використанню платіжного інструменту, ПІН-коду, OTP-пароля, фінансового номера телефону чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Застосовуючи наведені норми процесуального права, суд оцінює докази, подані сторонами, не ізольовано один від одного, а у їх взаємному зв`язку. Зокрема, суд враховує подані позивачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про видану кредитну картку, довідку про зміну кредитного ліміту, виписку за рахунком, розрахунок заборгованості, додаткову угоду від 29 квітня 2025 року, висновок службової перевірки банку, додатки до нього та інші матеріали, які стосуються технічних обставин користування рахунком і платіжним застосунком «Приват24».
Так само суд оцінює заперечення відповідачки та поданий нею витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР і виклад заявлених у межах кримінального провадження обставин, однак сам по собі не має для суду наперед установленої сили та не звільняє суд від обов`язку перевірити всі докази у їх сукупності.
З огляду на це, сам факт існування кримінального провадження щодо можливих шахрайських дій невстановлених осіб не є автоматичною підставою для висновку про відсутність у відповідачки цивільно-правового обов`язку перед банком за кредитним договором. Такий факт підлягає оцінці у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема доказами щодо часу, способу та технічних умов здійснення платіжних операцій, наявності або відсутності звернення відповідачки до банку, а також подальшої поведінки сторін після спірних операцій.
Таким чином, при вирішенні цієї справи суд виходить із необхідності встановити не лише факт реєстрації кримінального провадження за заявою відповідачки або пов`язаної з нею особи, а й те, чи доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини, які спростовують заявлену банком заборгованість або звільняють відповідачку від обов`язку її погашення.
Щодо договірних правовідносин сторін та обов`язковості кредитного договору
 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Застосовуючи наведене положення до спірних правовідносин, суд виходить з того, що у разі отримання відповідачкою можливості користування кредитним лімітом та фактичного використання кредитних коштів між сторонами виникло грошове зобов`язання, у межах якого банк має право вимагати повернення використаних кредитних коштів і сплати передбачених договором процентів, а відповідачка зобов`язана виконати відповідний обов`язок належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
З наведених норм вбачається, що після укладення кредитного договору та використання кредитного ліміту відповідачка не вправі односторонньо відмовитися від виконання грошового зобов`язання або змінити його умови, а повинна виконувати його відповідно до погодженого сторонами порядку, строків і розміру платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Застосовуючи ці положення, суд враховує, що укладені між сторонами заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також додаткова угода від 29 квітня 2025 року є правочинами, спрямованими на встановлення та зміну цивільних прав і обов`язків сторін. Умови цих документів є обов`язковими для сторін, якщо вони не визнані недійсними, не є нікчемними або не спростовані належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
З огляду на зміст наданих позивачем заяв про приєднання, суд встановив, що відповідачка 08 лютого 2021 року та 29 квітня 2025 року приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які разом із заявами становили договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту. Відповідачка у відзиві не заперечила факт підписання заяви від 08 лютого 2021 року, ознайомлення з умовами кредитування та підписання паспорта кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
З наданих суду доказів вбачається, що істотні умови кредитування були визначені у заявах про приєднання та додатковій угоді, зокрема тип кредиту, розмір кредитного ліміту, строк кредитування, мета кредитування, спосіб надання кредиту, процентна ставка, порядок повернення кредиту, розмір мінімального обов`язкового платежу та наслідки прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Застосовуючи це положення, суд виходить з того, що позивач повинен довести не лише формальне укладення кредитного договору, а й обставини надання відповідачці можливості користування кредитними коштами та розмір заборгованості. Такі обставини позивач підтверджує заявами про приєднання, довідкою про видану кредитну картку, довідкою про зміну кредитного ліміту, випискою за рахунком, розрахунком заборгованості та додатковою угодою від 29 квітня 2025 року.
З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що за кредитним договором № б/н відповідачці було видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , відкриту 08 лютого 2021 року, строк дії - до 11/24.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що кредитний ліміт за карткою відповідачки поступово збільшувався у період з 13 грудня 2024 року по 03 січня 2025 року, зокрема 03 січня 2025 року був збільшений до 59000,00 грн, а 11 березня 2025 року зменшений до 0,00 грн.
З виписки за договором № б/н за період з 08 лютого 2021 року по 17 грудня 2025 року вбачається рух коштів за картковим рахунком відповідачки, загальна сума витрат 82509,67 грн, загальна сума надходжень 13 013,54 грн та баланс на кінець періоду -69 496,13 грн.
Крім того, 29 квітня 2025 року між сторонами була укладена додаткова угода № SAMDNWFC00065894619_01 до кредитного договору від 29 квітня 2025 року, якою сторони погодили зміну умов кредитного договору, визначили тип кредиту як невідновлювану кредитну лінію, строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років, процентну ставку 12 % річних та новий порядок внесення мінімальних платежів.
Особливе значення для встановлення наявності договірного зобов`язання має те, що у пункті 3 додаткової угоди сторони зафіксували розмір заборгованості за договором станом на дату її підписання - 66 662,24 грн, з яких 60 511,56 грн становила основна сума боргу за кредитом, а 6 150,68 грн - нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом.
Отже, сукупність наведених доказів підтверджує, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою виникли кредитні правовідносини, відповідачці було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт, а після виникнення заборгованості сторони уклали додаткову угоду, якою погодили нові умови виконання кредитного зобов`язання та зафіксували розмір заборгованості на дату її підписання.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач довів факт виникнення між сторонами договірних кредитних правовідносин, факт надання відповідачці можливості користування кредитним лімітом та наявність у відповідачки грошового зобов`язання перед банком. Водночас доводи відповідачки про можливі шахрайські дії невстановлених осіб підлягають окремій оцінці у взаємозв`язку зі спеціальним регулюванням платіжних операцій, доказами щодо технічних обставин використання «Приват24» та подальшою поведінкою сторін після виникнення спірної заборгованості.
Щодо правової природи договору банківського рахунка, платіжних інструкцій та обов`язку банку виконувати розпорядження клієнта
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, володільцеві рахунка, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. 
Застосовуючи наведене положення до спірних правовідносин, суд виходить з того, що відкриття відповідачці карткового рахунку та надання їй платіжного інструменту створювало для банку обов`язок виконувати розпорядження клієнта щодо операцій за рахунком у порядку, передбаченому договором, законом і банківськими правилами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків цього виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. 
Отже, за загальним правилом банк не є вільним у вирішенні питання, виконувати чи не виконувати платіжну інструкцію клієнта, якщо така інструкція подана у передбачений договором спосіб, пройшла встановлену процедуру ідентифікації / автентифікації та не містить ознак, які відповідно до закону або договору зобов`язували б банк відмовити у її виконанні чи зупинити операцію.
Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Застосовуючи це положення, суд враховує, що у правовідносинах дистанційного банківського обслуговування розпорядження клієнта може надаватися не лише у паперовій формі, а й шляхом використання погоджених сторонами електронних, дистанційних і технічних засобів: платіжної картки, фінансового номера телефону, мобільного застосунку «Приват24», OTP-паролів, одноразових ідентифікаторів, ПІН-кодів, логіну, пароля або інших елементів індивідуальної облікової інформації.
У цій справі з умов заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 08 лютого 2021 року вбачається, що сторони ще на момент укладення первісного договору погодили можливість використання простого електронного підпису при наданні банком послуг клієнту, у тому числі послуг з переказу коштів, укладенні кредитних договорів та інших правочинів. Простим електронним підписом клієнта сторони визнали, зокрема, OTP-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, а також кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку, якщо клієнту надавалась технічна можливість ознайомитися з умовами відповідної послуги та підписати договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів або вчинити іншу дію. 
Умовами заяви від 08 лютого 2021 року також було передбачено, що правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів визнаються сторонами дійсними, обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні операцій і правочинів за допомогою OTP-пароля сторони домовились вважати, що такий OTP-пароль однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаним з електронними даними про відповідну операцію або правочин за умови введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу чи сайту банку цифрової послідовності, повністю ідентичної OTP-паролю, надісланому банком на фінансовий номер телефону клієнта. 
Крім того, за пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, чинних на дату приєднання відповідачки, сторони погодили, що кредит надається на споживчі цілі, а «тратами» є будь-які списання з кредитної картки клієнта, здійснені за рахунок наданого банком кредиту, зокрема переказ коштів з рахунка клієнта з метою оплати товарів і послуг, перерахування коштів зі свого рахунка на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі через каси банків або банкомати, а також інші операції, передбачені договором обслуговування між банком та клієнтом. 
Також пунктом 2.1.1.3.1 Умов та Правил було передбачено, що погашення кредиту та процентів здійснюється клієнтом щомісяця, а клієнт доручає банку здійснювати договірне списання грошей з його рахунку, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, які підлягають сплаті за договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та відсутності прострочених зобов`язань клієнта. 
Отже, саме умови договору від 08 лютого 2021 року є релевантними для оцінки спірних операцій кінця грудня 2024 року - початку січня 2025 року, оскільки вони визначали порядок користування кредитною карткою, дистанційними каналами обслуговування, простим електронним підписом, OTP-паролем, а також порядок надання клієнтом банку розпоряджень щодо переказу коштів.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. 
Зміст цієї норми свідчить, що обов`язок банку відновити кошти на рахунку клієнта виникає не в кожному випадку заперечення клієнтом проведеної операції, а у разі встановлення факту безпідставного списання коштів або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування коштів. Тобто для вирішення спору має значення не лише твердження відповідачки про шахрайські дії третіх осіб, а й встановлення того, чи були спірні операції ініційовані та виконані із застосуванням погоджених сторонами засобів доступу, чи мав банк повідомлення про втрату контролю над платіжним інструментом або індивідуальною обліковою інформацією, а також чи доведено порушення банком правил виконання платіжних операцій.
З огляду на наведене, сам факт перерахування коштів з карткового рахунку відповідачки на рахунки третіх осіб не є достатнім для висновку про безпідставність такого списання з боку банку. Такі операції підлягають оцінці у взаємозв`язку з доказами щодо способу їх ініціювання, технічних обставин входу до «Приват24», використання фінансового номера телефону, відсутності або наявності повідомлення банку про несанкціонований доступ, а також положеннями спеціального Закону України «Про платіжні послуги», який безпосередньо регулює правовідносини щодо платіжних інструментів, автентифікації користувача та розподілу ризику неналежних або неакцептованих платіжних операцій.
Щодо спеціального регулювання платіжних операцій, платіжного інструменту, автентифікації, обов`язків користувача та моменту розподілу ризику
 
У спірних правовідносинах щодо виконання платіжних операцій спеціальним законом є Закон України «Про платіжні послуги», який визначає, зокрема, правовий режим платіжних інструментів, електронної взаємодії користувача з банком, порядок автентифікації, обов`язки користувача електронного платіжного засобу та розподіл ризику збитків від неналежних або неакцептованих платіжних операцій. 
Згідно з п. 63 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжний інструмент - персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації.
Відповідно до п. 70 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» посилена автентифікація - процедура автентифікації, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до різних категорій: знань, володінь та притаманності.
Застосовуючи ці положення, суд виходить з того, що у сучасних правовідносинах банківського обслуговування платіжним інструментом є не лише фізична платіжна картка, а й погоджений сторонами набір засобів та процедур, за допомогою яких клієнт може ініціювати платіжну операцію, зокрема фінансовий номер телефону, мобільний застосунок «Приват24», логін, пароль, OTP-пароль, ПІН-код, одноразовий ідентифікатор або інші засоби індивідуальної облікової інформації.
Частинами 8-10 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. Електронні платіжні засоби використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків платників. Електронний платіжний засіб має містити реквізити, що дають змогу ідентифікувати його емітента, а також інші визначені Національним банком України обов`язкові реквізити. У разі емісії електронного платіжного засобу для використання в платіжній системі електронний платіжний засіб має додатково містити реквізити, що дають змогу ідентифікувати відповідну платіжну систему.
Відповідно до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Застосовуючи наведені норми, суд зазначає, що обов`язок користувача платіжного інструменту має активний характер. Клієнт банку повинен не лише утримуватися від розголошення ПІН-коду, паролів, OTP-кодів, фінансового номера чи інших даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції, а й негайно повідомити банк про втрату контролю над такими засобами або про підозру доступу третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання.
Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації, ініціювання дистанційної платіжної операції, а також будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства або існування ризику шахрайства чи інших неправомірних дій.
Отже, закон покладає на банк обов`язок забезпечити належний рівень захисту інформації та автентифікації користувача, а на користувача - обов`язок зберігати платіжний інструмент, фінансовий номер, індивідуальну облікову інформацію та інші засоби доступу у спосіб, який виключає їх використання особами, що не мають на це права.
Відповідно до ч. 3 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової, неналежної платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а в разі виконання неналежної платіжної операції з рахунку неналежного платника - повернути кошти такому платнику, якщо інше не передбачено цим Законом.
Зміст цієї норми свідчить, що обов`язок банку відновити кошти на рахунку користувача виникає у разі встановлення саме помилкової або неналежної платіжної операції, а не лише у зв`язку із самим фактом подальшого заперечення користувачем проведеної операції.
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.
Відповідно до ч. 4 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.
Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до ст. 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих / неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.
Застосовуючи наведене положення, суд виходить з того, що момент повідомлення банку про втрату платіжного інструменту, фінансового номера, індивідуальної облікової інформації або про підозру доступу третіх осіб має істотне значення для розподілу ризику між банком та користувачем. До такого повідомлення ризик збитків від неналежних операцій, за загальним правилом, покладається на платника; після належного повідомлення - на емітента.
Водночас наведені положення не означають автоматичного покладення відповідальності на клієнта у кожному випадку шахрайських дій третіх осіб. Для правильного вирішення спору суд має оцінити, чи були операції здійснені із застосуванням погодженого платіжного інструменту та засобів автентифікації, чи доведено факт втрати або розголошення клієнтом інформації, що дала змогу ініціювати операції, чи повідомив клієнт банк у встановленому порядку, а також чи доведено порушення банком вимог щодо захисту інформації або автентифікації.
Відповідно до пунктів 140, 143-148 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у визначених випадках зобов`язаний реагувати на повідомлення власника рахунку / держателя про помилкову або неналежну платіжну операцію, сприяти поверненню коштів, надавати доступну інформацію про таку операцію та розглядати заяви користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції. 
Також із наведеного Положення НБУ № 164 вбачається, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку / держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Отже, спеціальне регулювання платіжних операцій передбачає збалансований підхід: банк зобов`язаний забезпечити належну автентифікацію та захист інформації, однак користувач зобов`язаний зберігати платіжний інструмент, фінансовий номер телефону, ПІН-коди, OTP-паролі, логіни, паролі та іншу індивідуальну облікову інформацію, не розголошувати їх третім особам і негайно повідомляти банк про втрату контролю над такими засобами.
У цій справі зазначені норми мають значення для оцінки доводів відповідачки про те, що спірна заборгованість виникла внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Такі доводи підлягають перевірці не лише через факт внесення відомостей до ЄРДР, а й через встановлення того, чи мала місце належна автентифікація користувача, чи були операції здійснені через погоджені сторонами канали дистанційного обслуговування, чи були зміни фінансового номера, логіну, паролю або пристрою входу до «Приват24», чи зверталась відповідачка до банку з повідомленням про шахрайські дії, а також чи доведено порушення банком вимог Закону України «Про платіжні послуги».
Щодо умов договору та Умов і Правил банку про фінансовий номер, «Приват24», авторизовані операції та відповідальність клієнта
 
При вирішенні спору суд враховує не лише загальні положення цивільного законодавства та спеціальні норми Закону України «Про платіжні послуги», але й умови договору, до яких відповідачка приєдналась, оскільки саме вони визначали погоджений сторонами порядок користування платіжною карткою, кредитним лімітом, фінансовим номером телефону, системою «Приват24» та іншими дистанційними каналами обслуговування.
З наданої позивачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 08 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_10 приєдналась, зокрема, до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які разом становили договір банківського рахунка та договір обслуговування відповідних банківських продуктів.
У пункті 3 заяви від 08 лютого 2021 року сторони погодили угоду про використання простого електронного підпису. Зокрема, банк і клієнт узгодили, що при наданні банком послуг, у тому числі послуг з переказу коштів, укладенні кредитних договорів та інших правочинів, можуть використовуватися прості електронні підписи клієнта, зокрема OTP-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку.
У цьому ж пункті сторони визнали, що правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів є дійсними, обов`язковими для сторін та не потребують додаткового підтвердження. Окремо було погоджено, що при здійсненні операцій і правочинів за допомогою OTP-пароля такий пароль однозначно ідентифікує особу клієнта за умови введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, повністю ідентичної OTP-паролю, надісланому банком на фінансовий номер телефону клієнта.
За пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил, чинних на дату приєднання відповідачки, сторони погодили, що кредит надається на споживчі цілі, а тратами є будь-які списання з кредитної картки клієнта, здійснені за рахунок наданого банком кредиту. До таких трат віднесено, зокрема, переказ коштів з рахунка клієнта з метою оплати товарів і послуг, перерахування коштів зі свого рахунка на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків чи через банкомати, а також інші операції, передбачені договором обслуговування між банком та клієнтом.
Отже, ще з моменту укладення первісного договору сторони погодили, що використання кредитного ліміту може відбуватися не лише шляхом безпосереднього розрахунку карткою, а й шляхом переказу кредитних коштів з рахунка клієнта на рахунки інших осіб, у тому числі через дистанційні канали обслуговування.
За пунктом 2.1.1.2.5 Умов та Правил сторони погодили, що загальний розмір кредиту становить розмір кредитного ліміту, встановлений банком клієнту, а протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений банком в односторонньому порядку як у сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта в межах визначеного договором розміру та не потребує додаткового погодження з клієнтом.
Ця умова узгоджується з наданою банком довідкою про зміну кредитного ліміту, з якої вбачається, що наприкінці грудня 2024 року - на початку січня 2025 року кредитний ліміт за карткою відповідачки поступово збільшувався, зокрема 03 січня 2025 року був встановлений у розмірі 59 000,00 грн.
За пунктом 2.1.1.3.1 Умов та Правил сторони погодили порядок погашення кредиту і процентів. Зокрема, клієнт доручив банку здійснювати списання грошей з його рахунку, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, які підлягають сплаті за договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та відсутності прострочених зобов`язань клієнта.
Крім того, цим пунктом було передбачено, що погашення кредиту і процентів здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому були здійснені трати за рахунок кредитного ліміту. У разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа відповідного місяця зобов`язання клієнта вважаються простроченими.
У пункті 2.1.1.3.4 Умов та Правил сторони визначили черговість зарахування коштів, отриманих від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі. Зокрема, кошти спрямовуються на погашення прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту, процентів до сплати, тіла кредиту до оплати, процентів від суми неповернутого в строк кредиту та пені.
За пунктом 2.1.1.5.1 Умов та Правил клієнт зобов`язаний здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених договором. За пунктом 2.1.1.7.1 банк зобов`язаний надавати клієнту інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, а також надавати виписку з рахунку щодо погашення заборгованості у програмному комплексі «Приват24».
Разом з тим, зі змісту висновку службової перевірки від 06 квітня 2026 року вбачається, що банк також посилався на положення Умов та Правил, які регулювали обов`язки клієнта щодо збереження інформації з обмеженим доступом, фінансового номера телефону, пристрою доступу та відповідальність за операції з використанням електронного платіжного засобу.
Зокрема, за пунктом 1.1.3.1.6 Умов та Правил банк зобов`язаний виконувати платіжні інструкції клієнта в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством і договором.
За пунктом 1.1.2.1.6 Умов та Правил клієнт зобов`язаний не поширювати і не передавати третім особам інформацію з обмеженим доступом, зокрема банківську таємницю та інформацію, отриману від банку у процесі укладення чи реалізації укладених угод.
За пунктом 1.1.2.1.10 Умов та Правил для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон або пристрій, який використовується для підключення фінансового номера телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. У разі втрати фінансового номера телефону, підозри доступу третіх осіб до фінансового номера або інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк будь-яким із доступних каналів: 3700, чат-онлайн або відділення банку. На підставі такого звернення банк знімає з номера телефону клієнта ознаку «фінансовий» та блокує акаунт клієнта у системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта.
За пунктом 1.1.10.10.1 Умов та Правил клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІН-коду, індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.
За пунктом 1.1.10.10.2 Умов та Правил клієнт несе відповідальність за всі платіжні операції, що здійснюються з платіжними картками, у тому числі у сфері електронної комерції. Якщо клієнт дає згоду на проведення платіжних операцій з платіжними картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі.
За пунктом 1.1.10.10.3 Умов та Правил клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, які супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта до банку та блокування платіжної картки, а також за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою.
Застосовуючи наведені умови договору до спірних правовідносин, суд враховує, що вони не можуть тлумачитися ізольовано від імперативних положень Закону України «Про платіжні послуги». Водночас ці умови конкретизують погоджений сторонами порядок дистанційного обслуговування, використання «Приват24», фінансового номера телефону, простого електронного підпису, OTP-пароля, а також обов`язок клієнта невідкладно повідомляти банк про втрату контролю над фінансовим номером чи підозру доступу третіх осіб.
Таким чином, для вирішення спору має значення не лише те, що відповідачка заперечила виконання частини операцій, а й те, чи були ці операції здійснені із використанням погоджених договором засобів дистанційного обслуговування, чи мала місце авторизація у розумінні умов договору, чи повідомляла відповідачка банк про втрату контролю над фінансовим номером, пристроєм або індивідуальною обліковою інформацією, а також чи доведено, що банк порушив погоджений сторонами порядок виконання платіжних інструкцій клієнта.
Щодо практики Верховного Суду у спорах про несанкціоновані платіжні операції, тягар доказування та відповідальність користувача платіжного інструменту
 
При вирішенні цієї справи суд враховує, що правовідносини, пов`язані з виконанням платіжних операцій із використанням платіжного інструменту, дистанційних каналів банківського обслуговування, фінансового номера телефону, системи «Приват24» та індивідуальної облікової інформації, неодноразово були предметом оцінки Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 сформульовано правовий висновок про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 29 березня 2024 року у справі № 456/4026/21 та від 11 лютого 2026 року у справі № 401/1658/23.
З наведених правових позицій вбачається, що у спорах цієї категорії саме банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню ПІН-коду, OTP-пароля, персонального ідентифікаційного номера, фінансового номера телефону, логіну, пароля, індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Сам по собі факт коректного введення вихідних даних для ініціювання банківської операції, використання фінансового номера телефону, 3D Secure, логіну, пароля, OTP-пароля чи інших технічних засобів автентифікації не може автоматично й достовірно підтверджувати, що саме користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню відповідної інформації.
У постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 Верховний Суд окремо наголосив, що у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про сприяння користувача втраті або незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача як слабшої сторони у таких цивільних правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі № 456/4026/21 цей підхід був підтверджений. Верховний Суд зазначив, що суди помилково поклали відповідальність на споживача лише з тих підстав, що списання коштів відбулося з використанням інформації, яка, на думку банку, відома тільки власнику картки, та із застосуванням фінансового номера. Верховний Суд вказав, що саме банк має довести конкретні обставини, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
У цій же постанові Верховний Суд звернув увагу на обставини, які суди попередніх інстанцій залишили поза належною оцінкою: зміну налаштувань переадресації за фінансовим номером клієнта, вхід до акаунта «Приват24» з іншого мобільного пристрою та іншого персонального комп`ютера, нічний час операцій, оформлення покупки в інтернет-магазині на іншу особу, звернення клієнта до правоохоронних органів у день подій, а також відсутність доказів того, що клієнтка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті індивідуальної облікової інформації.
У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 401/1658/23 також підтверджено сталість підходу, за яким користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті або незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд зазначив, що лише наявність обставин, які безспірно доводять таке сприяння користувача, може бути підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, аналіз постанови Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 401/1658/23 свідчить, що висновки суду були зроблені за інших фактичних обставин. У тій справі судами було встановлено, що клієнт утратив доступ до фінансового номера у зв`язку з віддаленою заміною SIM-карти, вхід до системи онлайн-банкінгу «Приват24» було здійснено з нетипового для клієнта пристрою PIXEL 3a GOOGLE, а банк фактично визнавав несанкціоноване втручання третіх осіб у систему онлайн-банкінгу клієнта. Крім того, суди врахували ознаки сумнівності операцій, зокрема вхід із нового пристрою та IP-адреси, підключення у вечірній час, повторюваність переказів між тими самими рахунками та високу частоту переказів протягом короткого часу.
Отже, наведені постанови Верховного Суду не встановлюють презумпції автоматичного звільнення клієнта від відповідальності у кожному випадку посилання на шахрайські дії. Вони визначають стандарт доказування та предмет судової перевірки: суд повинен з`ясувати, чи довів банк належну автентифікацію операцій, використання погоджених сторонами засобів дистанційного обслуговування, відсутність порушень з боку банку, а також наявність чи відсутність конкретних дій або бездіяльності клієнта, які сприяли втраті контролю над платіжним інструментом або індивідуальною обліковою інформацією.
При цьому суд враховує і правові висновки Верховного Суду, на які послався позивач у відповіді на відзив, щодо обов`язку клієнта не розголошувати ПІН-коди, паролі, CVV-коди, індивідуальну облікову інформацію та інші дані, які дають змогу ініціювати платіжні операції, а також щодо обов`язку повідомити банк у разі втрати платіжного інструменту або відповідної інформації.
Зокрема, у відповіді на відзив позивач послався на постанову Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16-ц, у якій зазначено, що на клієнта покладається обов`язок нерозголошення інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, а також обов`язок повідомлення банку у разі втрати, викрадення платіжної картки чи розголошення відповідної інформації.
Також позивач послався на постанову Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15-ц, у якій зроблено висновок, що якщо особа не виконала обов`язку щодо нерозголошення персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу користуватися спеціальним платіжним засобом, і внаслідок цього стало можливим використання картки та ініціювання платіжної операції особою, яка не мала на це законного права, це може бути підставою для відповідальності клієнта за неналежне виконання умов кредитного договору.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 334/2492/21, на яку також послався позивач, зазначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу, індивідуальної облікової інформації або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту такого повідомлення ризик збитків від здійснення операцій і відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення - банк.
Таким чином, суд виходить із того, що практика Верховного Суду у цій категорії спорів є збалансованою.
З одного боку, банк не може покладати відповідальність на клієнта лише на підставі самого факту технічної авторизації операції, правильного введення даних, використання фінансового номера чи проведення операції через «Приват24». Для цього банк повинен довести конкретні факти, які свідчать про те, що саме дії або бездіяльність клієнта сприяли втраті чи незаконному використанню інформації, необхідної для ініціювання операцій.
З іншого боку, клієнт зобов`язаний добросовісно зберігати платіжний інструмент, фінансовий номер телефону, пристрій доступу, ПІН-коди, OTP-паролі, логіни, паролі та іншу індивідуальну облікову інформацію, не розголошувати їх третім особам, а у разі втрати контролю над ними або підозри доступу третіх осіб - негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором.
Застосовуючи наведені правові висновки до цієї справи, суд враховує, що обставини справи № 456/4026/21 та справи № 401/1658/23 не є тотожними обставинам цієї справи. У зазначених справах Верховний Суд виходив, зокрема, з наявності таких обставин, як SIM-swap, переадресація фінансового номера, вхід до «Приват24» з нетипового пристрою чи іншого персонального комп`ютера, нічний або вечірній час операцій, нетипова поведінка в акаунті клієнта, а також своєчасне звернення клієнта до банку або правоохоронних органів.
Натомість у цій справі, за наданим позивачем висновком службової перевірки від 06 квітня 2026 року, у період спірних операцій зміни фінансового номера телефону відповідачки не встановлено, зміни логіну і пароля входу до акаунта «Приват24» не проводились, входів до «Приват24» з інших пристроїв не зафіксовано, а входи здійснювалися з характерного для клієнтки пристрою iPhone12,1. Також у програмних комплексах банку не виявлено звернень відповідачки з приводу шахрайства за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2026 року та не виявлено дзвінків від неї на телефон клієнтської підтримки банку 3700.
Крім того, у наданій позивачем постанові прокурора, зміст якої також відображений у висновку службової перевірки, зазначено, що 30 грудня 2024 року ОСОБА_13 під час спілкування з невстановленою особою у застосунку «Телеграм» повідомила код, який надійшов на її абонентський номер, після чого, за змістом постанови, невстановлена особа заволоділа реквізитами банківської картки та здійснила вхід у застосунок «Приват24».
За таких обставин наведені правові позиції Верховного Суду застосовуються судом не як підстава для автоматичного висновку на користь будь-якої зі сторін, а як орієнтир щодо необхідності перевірки всієї сукупності доказів: договору, умов користування платіжним інструментом і «Приват24», технічних даних банку, відомостей кримінального провадження, факту або відсутності звернення відповідачки до банку, а також подальшої поведінки сторін після виникнення спірної заборгованості.
Саме у такому взаємозв`язку суд надалі оцінює доводи відповідачки про шахрайські дії, докази банку щодо технічних обставин операцій, відомості витягу з ЄРДР, постанову прокурора, висновок службової перевірки та додаткову угоду від 29 квітня 2025 року, у якій після спірних подій сторони зафіксували наявність заборгованості та погодили нові умови її погашення.
Щодо оцінки доводів відповідачки про шахрайські дії та доказів, поданих на їх підтвердження
 
Відповідачка, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що спірна заборгованість виникла не внаслідок її власних дій щодо використання кредитного ліміту, а внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, які отримали доступ до її банківського рахунку та здійснили відповідні операції без її волевиявлення.
На підтвердження цих доводів відповідачка подала до суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12025035580000056, зареєстрованому 22 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також із подальшим внесенням відомостей 28 березня 2025 року за ч. 4 ст. 190 КК України. Інших доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачка до відзиву не надала.
Зі змісту витягу з ЄРДР вбачається, що перший епізод стосувався подій у період з 19 січня 2025 року по 20 січня 2025 року, коли невстановлена особа, яка представилась ім`ям ОСОБА_14 , шляхом обману, нібито законного збагачення, за допомогою акаунту в додатку «Телеграм» заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 у загальній сумі 59 494,95 грн, які остання перерахувала на банківські картки.
Також із витягу з ЄРДР вбачається, що 28 березня 2025 року до ЄРДР було внесено відомості за заявою ОСОБА_3 про те, що наприкінці грудня 2024 року невідома особа шляхом обману заволоділа її персональними даними, після чого з використанням електронно-обчислювальної техніки з картки заявниці, відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 , переказала грошові кошти на банківські картки, відкриті в АТ «А-Банк» та АТ «Ощадбанк», а також оформила кредити у шести різних фінансових установах. У витягу зазначено, що матеріальна сума збитків становить 123 144 грн.
Суд бере до уваги, що за другим епізодом у витягу з ЄРДР потерпілою зазначена ОСОБА_3 , тоді як відповідачкою у цій справі є ОСОБА_3 , до зміни прізвища - ОСОБА_3 . Разом із тим номер банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 , зазначений у витягу з ЄРДР, збігається із номером кредитної картки № НОМЕР_1 , яка, згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», була видана ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2021 року.
Отже, поданий відповідачкою витяг з ЄРДР є належним доказом у тій частині, що підтверджує факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про можливе вчинення шахрайських дій, зокрема щодо операцій із карткою, номер якої збігається з карткою відповідачки.
Водночас сам по собі витяг з ЄРДР не встановлює факту відсутності у відповідачки цивільно-правового обов`язку перед банком, не підтверджує остаточно механізму здійснення спірних операцій, не встановлює винуватість конкретної особи, не містить висновку про порушення банком правил виконання платіжних операцій та не підтверджує, що відповідачка своєчасно повідомила банк про втрату контролю над платіжним інструментом, фінансовим номером телефону, індивідуальною обліковою інформацією або про підозру доступу третіх осіб до рахунку.
Суд також враховує, що відомості до ЄРДР за заявою відповідачки були внесені 28 березня 2025 року, тобто фактично майже через три місяці після події кримінального правопорушення.
З наданої позивачем постанови прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури від 20 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 12025041230001730 вбачається інший, більш конкретизований опис обставин, пов`язаних із відповідачкою. Зокрема, зміст постанови вказує на те, що відповідачка самостійно повідомила невстановленій особі код, який надійшов на її абонентський номер. У подальшому, за змістом постанови, невстановлена особа заволоділа реквізитами банківської картки КБ «ПриватБанк» «Для виплат» № НОМЕР_6 , здійснила вхід у застосунок «Приват24» та завдала потерпілій матеріальної шкоди.
Наведені відомості мають значення для оцінки доводів відповідачки, оскільки не лише підтверджують наявність кримінального провадження, а й містять дані про те, що доступ невстановленої особи до банківських сервісів міг бути пов`язаний із повідомленням коду, який надійшов на абонентський номер відповідачки. Ця обставина узгоджується з доводами позивача про можливе розголошення відповідачкою інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами.
Разом із тим суд не ототожнює відомості, викладені у витягу з ЄРДР та постанові прокурора, з остаточним встановленням обставин кримінального правопорушення. Такі документи підтверджують факт реєстрації кримінального провадження, його предмет, виклад заявлених або встановлених на відповідній стадії досудового розслідування обставин, однак не мають для суду у цій цивільній справі наперед установленої сили щодо наявності або відсутності вини конкретних осіб, а також щодо існування чи припинення кредитного зобов`язання відповідачки перед банком.
Суд враховує і те, що предметом цієї цивільної справи є не встановлення винуватості особи у вчиненні шахрайства, а перевірка наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому факт здійснення досудового розслідування за заявою відповідачки або пов`язаної з нею особи сам по собі не звільняє відповідачку від виконання кредитного зобов`язання, якщо у сукупності з іншими доказами не доведено, що спірні операції були проведені внаслідок порушення банком вимог закону чи договору або що відповідачка не сприяла втраті чи незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати такі операції.
Водночас, з огляду на практику Верховного Суду, наявність кримінального провадження і доводи про шахрайські дії не можуть бути відхилені формально. Вони потребують оцінки у сукупності з технічними доказами банку, даними про входи до «Приват24», інформацією про фінансовий номер телефону, наявністю або відсутністю звернень відповідачки до банку, випискою за рахунком, розрахунком заборгованості, а також подальшою поведінкою відповідачки після спірних подій.
За таких обставин суд доходить висновку, що поданий відповідачкою витяг з ЄРДР підтверджує факт реєстрації кримінального провадження за обставинами, пов`язаними з можливими шахрайськими діями, проте сам по собі не є достатнім доказом для висновку про відсутність у відповідачки обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за кредитним договором. Остаточна оцінка доводів відповідачки про шахрайські дії здійснюється судом у взаємному зв`язку з доказами банку щодо технічних обставин проведення операцій, висновком службової перевірки та додатковою угодою від 29 квітня 2025 року.
Щодо оцінки доказів банку про технічні обставини проведення операцій та користування системою «Приват24»
 
Оцінюючи доводи відповідачки про те, що спірні операції були наслідком шахрайських дій невстановлених осіб, суд перевіряє не лише факт внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а й докази, подані банком на підтвердження технічних обставин входу до системи «Приват24», використання фінансового номера телефону, пристрою клієнтки, зміни логіну, пароля, кредитного ліміту та наявності або відсутності звернень відповідачки до банку.
З висновку службової перевірки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06 квітня 2026 року № ZAKL-2026/1-7020485 вбачається, що перевірка проводилась щодо встановлення обставин зняття коштів за період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року з карткового рахунку клієнтки ОСОБА_3 / ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , за карткою № НОМЕР_1 . У висновку зазначено, що клієнтка заперечувала виконання нею транзакцій у цей період на загальну суму 67 733,40 грн.
За результатами перевірки в програмних комплексах банку не було виявлено інформації про звернення ОСОБА_3 за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2026 року з приводу шахрайства, а також не було виявлено дзвінків від неї на телефон клієнтської підтримки банку 3700.
Ця обставина має значення для справи, оскільки відповідно до умов договору та спеціального законодавства саме повідомлення банку про втрату платіжного інструменту, фінансового номера, індивідуальної облікової інформації або про підозру доступу третіх осіб визначає момент, з якого банк має можливість реагувати шляхом блокування відповідних інструментів та запобігання подальшим операціям.
Із висновку службової перевірки також вбачається, що за результатами аналізу виписки за період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 встановлено переказ коштів через «Приват24» на карткові рахунки інших банків у загальній сумі 67 727,19 грн. Зокрема, 6 859,84 грн були переказані на картку № НОМЕР_7 , емітовану АТ «Ощадбанк», а 60 867,35 грн - на картку № НОМЕР_8 , емітовану АТ «А-Банк».
Згідно з даними програмного комплексу Accord по картковому рахунку № НОМЕР_1 , референс договору SAMDNWFC00065894619, у висновку зафіксовано збільшення кредитного ліміту за карткою: 30 грудня 2024 року о 10:55 - до 20 000,00 грн, 01 січня 2025 року о 12:25:45 - до 30 000,00 грн, 02 січня 2025 року о 09:45:41 - до 40 000,00 грн, 03 січня 2025 року о 11:12:39 - до 50 000,00 грн, 03 січня 2025 року о 12:35:02 - до 59 000,00 грн.
Наведені відомості узгоджуються з довідкою банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, з якої також вбачається поступове збільшення кредитного ліміту наприкінці грудня 2024 року - на початку січня 2025 року, а саме до 59 000,00 грн 03 січня 2025 року, із подальшим зменшенням кредитного ліміту до 0,00 грн 11 березня 2025 року.
За результатами аналізу логів входів в акаунт «Приват24» за період з 01 грудня 2024 року по 30 грудня 2024 року у висновку службової перевірки зазначено, що клієнтка ОСОБА_3 для входу до «Приват24» використовувала пристрій iPhone12,1 з ідентифікатором imei НОМЕР_15. За період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року, тобто у період списання грошових коштів, зафіксовано входи в акаунт «Приват24» за фінансовим номером НОМЕР_9, які, за висновком банку, здійснювалися виключно з типового для клієнтки пристрою iPhone12,1 із тим самим ідентифікатором.
Окремо у висновку зазначено, що зміни логіну і пароля входу в акаунт «Приват24» клієнтки ОСОБА_3 у період з 01 грудня 2024 року по 09 січня 2025 року не проводились, а входи до «Приват24» з інших пристроїв не зафіксовано. Також згідно з вибіркою FINNUM за період з 24 жовтня 2021 року по 11 березня 2025 року фінансовий телефон НОМЕР_9 клієнтки ОСОБА_3 не змінювався.
Ці відомості мають істотне значення для відмежування цієї справи від тих випадків, у яких Верховний Суд встановлював ознаки несанкціонованого втручання у вигляді SIM-swap, зміни фінансового номера, входу з нетипового пристрою, іншого персонального комп`ютера або інших технічних обставин, що об`єктивно свідчили про втрату клієнтом контролю над засобами доступу.
З наданої позивачем роздруківки логів входу в акаунт «Приват24» щодо фінансового номера НОМЕР_9 вбачається, що у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року входи до акаунта здійснювалися за фінансовим номером, який у матеріалах справи зазначений як фінансовий номер ОСОБА_3 / ОСОБА_3 . У більшості записів як тип пристрою зазначено phone, модель пристрою - iPhone12,1, спосіб входу - MOBILE, а у графі app_imei повторюється ідентифікатор пристрою НОМЕР_15.
Із цієї роздруківки також вбачається, що входи 30 грудня 2024 року, 31 грудня 2024 року, 01 січня 2025 року, 02 січня 2025 року, 03 січня 2025 року, 04 січня 2025 року та у подальші дні до 08 січня 2025 року здійснювалися із зазначенням того самого фінансового номера, моделі пристрою iPhone12,1, способу входу MOBILE та однакового app_imei. В окремих записах зазначено також entryWay - CONFIRM, що свідчить про окремі дії підтвердження в межах акаунта.
У висновку службової перевірки також зазначено IP-адреси, з яких здійснювалися входи в акаунт «Приват24» у відповідний період, зокрема IP-адреси провайдерів Eksintech, Kyivstar та PE UAinet. Сам по собі факт використання різних IP-адрес не свідчить про зміну пристрою чи втрату клієнтом контролю над фінансовим номером, оскільки в матеріалах перевірки банк окремо зафіксував незмінність пристрою входу, логіну, пароля та фінансового номера.
Суд враховує, що у висновку службової перевірки банк також зазначив про наявність SMS-повідомлень, надісланих на фінансовий номер НОМЕР_9 у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року. Водночас банк повідомив, що проаналізувати сервісні повідомлення та IVR-дзвінки за цей період не виявилось можливим, оскільки в архіві банку така інформація станом на 31 березня 2026 року була відсутня у зв`язку із закінченням річного строку зберігання.
Суд не залишає поза увагою цю обставину, оскільки вона свідчить про те, що частина технічної інформації щодо сервісних повідомлень і IVR-дзвінків банком не збережена та не подана суду. Разом із тим відсутність цих даних сама по собі не спростовує інших поданих банком доказів, зокрема висновку службової перевірки, логів входу до «Приват24», даних щодо незмінності фінансового номера, логіну, пароля, пристрою входу, а також відсутності звернень відповідачки до банку щодо шахрайських дій.
Крім того, згідно з даними журналу переказів P2P PrivatMoney у висновку службової перевірки встановлено, що отримувачем коштів на картку № НОМЕР_7 , емітовану АТ «Ощадбанк», був ОСОБА_12 . У висновку також зазначено, що ОСОБА_12 05 лютого 2020 року внесений до списку обмеження банківського обслуговування за кодифікатором 1.41 «Шахраї в електронних операціях». За результатами перевірки картки № НОМЕР_7 , емітована АТ «Ощадбанк», та № НОМЕР_8 , емітована АТ «А-Банк», були внесені банком до списку обмежень як «скомпрометовані картки інших банків».
Наведені відомості підтверджують, що банк у межах службової перевірки встановлював напрямки руху коштів і ознаки можливої шахрайської схеми щодо рахунків отримувачів. Однак такі обставини не є тотожними встановленню порушення банком правил виконання платіжних операцій за рахунком відповідачки та не свідчать самі по собі про відсутність у неї кредитного зобов`язання.
За результатами службової перевірки банк дійшов висновку, що дистанційні розпорядження клієнта щодо виконання платіжних інструкцій були виконані банком відповідно до пункту 1.1.3.1.6 Умов і Правил у повному обсязі; порушень договірних відносин із клієнтом з боку банку не встановлено; а відсутність зміни фінансового номера телефону, відсутність входу в акаунт «Приват24» клієнтки з іншого пристрою, окрім характерного пристрою iPhone12,1, може свідчити про те, що списання коштів стало можливим у результаті здійснення операцій самою клієнткою або з її волевиявлення під впливом невстановлених осіб.
У сукупності наведені докази свідчать про те, що банк надав суду не лише загальне посилання на факт проведення операцій через «Приват24», а й конкретні технічні дані щодо пристрою входу, фінансового номера телефону, відсутності зміни логіну, пароля, фінансового номера, відсутності входів з інших пристроїв, напрямків переказу коштів та відсутності звернень відповідачки до банку з приводу шахрайства.

Щодо правового значення додаткової угоди від 29 квітня 2025 року
 
Окреме значення для вирішення спору має додаткова угода № SAMDNWFC00065894619_01 до кредитного договору, укладена між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 29 квітня 2025 року, тобто після подій кінця грудня 2024 року - початку січня 2025 року, на які відповідачка посилалась як на шахрайські дії невстановлених осіб.
 
Зі змісту цієї додаткової угоди вбачається, що сторони погодили змінити умови кредитного договору від 29 квітня 2025 року, який складався із заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і самих Умов та Правил, розміщених на сайті банку.
 
За умовами додаткової угоди тип кредиту було визначено як невідновлювану кредитну лінію, строк кредитування становив 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення додаткової угоди, а процентну ставку встановлено у розмірі 12 % річних.
 
Сторони також погодили новий порядок повернення кредиту. Протягом перших шести календарних місяців, починаючи з календарного місяця, наступного за місяцем укладення додаткової угоди, мінімальний обов`язковий платіж становив 1 % від заборгованості за договором на момент підписання додаткової угоди, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно. Починаючи із сьомого календарного місяця, мінімальний обов`язковий платіж становив 3 % від такої заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно.
 
Істотне значення має пункт 3 додаткової угоди, у якому сторони зафіксували розмір заборгованості за договором станом на дату її підписання. Зокрема, у додатковій угоді зазначено, що заборгованість за договором на дату її підписання становила 66 662,24 грн, з яких 60 511,56 грн - основна сума боргу за кредитом, а 6 150,68 грн - нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом.
 
Отже, додаткова угода була укладена вже після того, як, за твердженням відповідачки, відбулися шахрайські дії та сформувалась спірна заборгованість. Саме ця заборгованість, яку відповідачка у відзиві пов`язує з діями невстановлених осіб, була надалі відображена у додатковій угоді як існуючий борг за кредитним договором.
 
Суд враховує, що на момент підписання додаткової угоди відповідачка вже мала об`єктивну можливість оцінити стан свого рахунку, розмір заборгованості, обставини списання коштів та, у разі незгоди з такими операціями або розміром боргу, повідомити банк про їх несанкціонований характер чи відмовитися від погодження нового порядку погашення відповідної заборгованості.
 
При цьому з матеріалів службової перевірки банку вбачається, що в програмних комплексах банку не було виявлено звернень ОСОБА_3 за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2026 року з приводу шахрайства, а також не було виявлено дзвінків від неї на телефон клієнтської підтримки банку 3700.
 
За таких обставин підписання відповідачкою додаткової угоди від 29 квітня 2025 року суд оцінює як істотну подальшу поведінку сторони після виникнення спірної заборгованості. Ця поведінка свідчить про те, що після формування боргу відповідачка погодилась із ним, продовжила договірні відносини з банком, підписала документ, у якому визначено розмір уже наявної заборгованості, та погодила новий порядок її погашення.
 
Водночас суд не ототожнює підписання додаткової угоди з безумовною відмовою відповідачки від права посилатися на шахрайські дії чи з автоматичним визнанням правомірності кожної окремої операції, внаслідок якої сформувалась заборгованість. Така угода не усуває обов`язку суду перевірити доводи відповідачки про несанкціонований характер операцій, а також оцінити докази банку щодо технічних обставин їх проведення.
 
Разом з тим додаткова угода має істотне доказове значення саме у сукупності з іншими доказами у справі: заявами про приєднання до Умов та Правил, довідкою про відкриття карткового рахунку та видачу кредитної картки, довідкою про зміну кредитного ліміту, випискою за рахунком, розрахунком заборгованості, висновком службової перевірки, технічними даними щодо користування системою «Приват24» та відсутністю зафіксованих звернень відповідачки до банку з приводу шахрайства.
 
У цій сукупності додаткова угода підтверджує не лише наявність між сторонами чинного кредитного зобов`язання, а й те, що після виникнення спірного боргу відповідачка підписала угоду, у якій цей борг був визначений сторонами та щодо нього було погоджено новий порядок погашення.
 
Суд також враховує, що додаткова угода містить реквізити відповідачки, її фінансовий номер телефону, електронну пошту, а також відомості про підписання документа 29 квітня 2025 року. У документі зазначено, що примірник угоди направлявся клієнту в системі «Приват24», банк підписав його з використанням кваліфікованого електронного підпису, а підпис клієнта проставлено 29 квітня 2025 року о 09:54:54.
 
Отже, додаткова угода від 29 квітня 2025 року має самостійне доказове значення для цієї справи, оскільки вона була укладена після спірних подій, на які відповідачка посилається як на шахрайські, містить погоджені сторонами нові умови виконання кредитного зобов`язання та прямо фіксує розмір заборгованості, яка вже існувала на дату її підписання.
 
Щодо перевірки розрахунку заборгованості та визначення розміру боргу
 
Вирішуючи питання про розмір заборгованості, суд виходить з того, що сам факт укладення кредитного договору та наявність кредитного ліміту не є достатніми для задоволення позову. Позивач повинен довести також фактичне використання кредитних коштів, рух коштів за рахунком, складові заборгованості та відповідність заявленої до стягнення суми умовам договору і поданим доказам.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08 лютого 2021 року вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснило розрахунок заборгованості відповідачки станом на 15 грудня 2025 року. У розрахунку відображено рух заборгованості за кредитом, витрати кредитних коштів, тіло кредиту, прострочене тіло кредиту, процентні ставки, нараховані проценти, погашення, прострочені вимоги та загальний розмір заборгованості за наданим кредитом.
Із розрахунку вбачається, що активне формування заборгованості за кредитом відображене у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року. Зокрема, у розрахунку зазначені витрати кредитних коштів 30 грудня 2024 року, 31 грудня 2024 року, 01 січня 2025 року, 02 січня 2025 року, 03 січня 2025 року, 04 січня 2025 року, 06 січня 2025 року та 08 січня 2025 року. Станом на 08 січня 2025 року в розрахунку відображена заборгованість за наданим кредитом у розмірі 58 992,59 грн.
З наданої позивачем виписки за договором № б/н за період з 08 лютого 2021 року по 17 грудня 2025 року вбачається, що вона сформована щодо ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , за карткою № НОМЕР_1 . У виписці зазначено загальну суму витрат - 82 509,67 грн, загальну суму надходжень - 13 013,54 грн, баланс на початок періоду - 0,00 грн, баланс на кінець періоду - -69 496,13 грн.
Зміст виписки узгоджується з розрахунком заборгованості у тій частині, що саме у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року за карткою відповідачки відображено низку операцій з використанням кредитних коштів, після яких залишок за рахунком набув від`ємного значення. Станом після операцій 08 січня 2025 року у виписці також відображено залишок -58 992,59 грн, що відповідає сумі заборгованості за наданим кредитом, зазначеній у розрахунку на цю дату.
Надалі, 29 квітня 2025 року, сторони уклали додаткову угоду, у пункті 3 якої зафіксували розмір заборгованості за договором станом на дату її підписання - 66 662,24 грн, з яких 60 511,56 грн становила основна сума боргу за кредитом, а 6 150,68 грн - нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом.
Суд враховує, що зазначена в додатковій угоді сума основного боргу - 60 511,56 грн - відповідає тій сумі тіла кредиту, яку позивач заявив до стягнення у цій справі. Отже, розмір основної заборгованості підтверджується не лише розрахунком банку та випискою за рахунком, а й додатковою угодою, підписаною сторонами після спірних операцій.
Заявлена до стягнення заборгованість складається із 60 511,56 грн заборгованості за тілом кредиту та 8 984,57 грн заборгованості за процентами, усього - 69 496,13 грн. Така загальна сума узгоджується із кінцевим від`ємним балансом за випискою за договором № б/н за період з 08 лютого 2021 року по 17 грудня 2025 року, де баланс на кінець періоду становить -69 496,13 грн.
Суд також бере до уваги, що заявлена позивачем сума не містить окремо заявлених до стягнення штрафів, пені, комісій або процентів, визначених сторонами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за прострочення. Із поданих матеріалів вбачається, що позивач просить стягнути саме заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитом.
Відповідачка розрахунок позивача належними та допустимими доказами не спростувала, альтернативного розрахунку заборгованості не подала, доказів повного або часткового погашення заявленої до стягнення суми після дати, на яку банк здійснив розрахунок, суду не надала.
При цьому заперечення відповідачки щодо виникнення заборгованості внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб не є запереченням арифметичного розміру боргу як такого, а стосуються підстав виникнення відповідної заборгованості та питання, чи може вона бути покладена на відповідачку. Ці доводи судом оцінені вище у взаємозв`язку з витягом з ЄРДР, постановою прокурора, висновком службової перевірки банку, логами входу до «Приват24», умовами договору та додатковою угодою від 29 квітня 2025 року.
З огляду на сукупність поданих доказів суд доходить висновку, що позивач довів розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором у сумі 69 496,13 грн, з яких 60 511,56 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 984,57 грн - заборгованість за процентами. Вказаний розмір боргу підтверджується розрахунком заборгованості, випискою за рахунком та додатковою угодою від 29 квітня 2025 року, а відповідачкою у встановленому процесуальному порядку не спростований.
Висновок суду за результатами оцінки доказів і доводів сторін
 
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими та достатніми доказами факт виникнення між сторонами договірних кредитних правовідносин, відкриття відповідачці карткового рахунку, видачу кредитної картки, встановлення та подальше використання кредитного ліміту, а також розмір заборгованості за кредитним договором.
Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 08 лютого 2021 року підтверджено, що ОСОБА_3 , яка у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3 , приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у тому числі щодо кредитної картки, поточного рахунку, використання картки та віддалених каналів обслуговування. Відповідачка у відзиві не заперечила сам факт укладення договору, підписання заяви про приєднання та ознайомлення з умовами кредитування.
Довідкою банку підтверджено, що за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2021 року відповідачці було видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , а довідкою про зміну умов кредитування - що наприкінці грудня 2024 року - на початку січня 2025 року кредитний ліміт за цією карткою поступово збільшувався та 03 січня 2025 року був встановлений у розмірі 59 000,00 грн.
З виписки за рахунком та розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 30 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року за карткою відповідачки здійснювались операції з використанням кредитного ліміту, після яких сформувалась заборгованість. Станом після операцій 08 січня 2025 року у виписці та розрахунку відображено заборгованість за наданим кредитом у розмірі 58 992,59 грн.
Суд враховує, що відповідачка заперечила проти позову та послалась на те, що відповідні операції були наслідком шахрайських дій невстановлених осіб. На підтвердження цих доводів відповідачка подала витяг з ЄРДР, який підтверджує факт внесення відомостей про можливі шахрайські дії, зокрема щодо картки, номер якої збігається з карткою відповідачки. Разом із тим цей доказ сам по собі не встановлює факту порушення банком правил виконання платіжних операцій, не підтверджує відсутності у відповідачки кредитного зобов`язання та не містить відомостей про належне і своєчасне повідомлення банку відповідачкою про втрату контролю над платіжним інструментом, фінансовим номером телефону чи індивідуальною обліковою інформацією.
Натомість позивач подав висновок службової перевірки, додатки до нього та логи входів до «Приват24», з яких вбачається, що у період спірних операцій зміни фінансового номера телефону відповідачки не встановлено, зміни логіну і пароля входу до акаунта «Приват24» не проводились, входів до «Приват24» з інших пристроїв не зафіксовано, а входи здійснювались із характерного для клієнтки пристрою iPhone12,1. Також у програмних комплексах банку не виявлено звернень відповідачки з приводу шахрайства за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2026 року та не виявлено дзвінків від неї на телефон клієнтської підтримки банку 3700.
Суд також бере до уваги, що у постанові прокурора, наданій позивачем та відображеній у висновку службової перевірки, зазначено, що 30 грудня 2024 року ОСОБА_3, у дужках Редько, Вікторія Володимирівна під час спілкування з невстановленою особою у застосунку «Телеграм» повідомила код, який надійшов на її абонентський номер. Така обставина узгоджується з доводами позивача про можливе розголошення відповідачкою інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Окреме значення суд надає додатковій угоді від 29 квітня 2025 року, укладеній після спірних подій. У цій угоді сторони зафіксували заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 662,24 грн, з яких 60 511,56 грн становила основна сума боргу за кредитом, а 6 150,68 грн - нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом, та погодили новий порядок погашення заборгованості. Ця угода не позбавляє відповідачку права посилатися на шахрайські дії, однак у сукупності з іншими доказами підтверджує продовження договірних відносин сторін, фіксацію розміру боргу після спірних операцій та погодження нового порядку його погашення.
Відповідачка не надала суду доказів того, що після виявлення спірних операцій вона своєчасно повідомила банк про несанкціонований доступ до рахунку, втрату контролю над фінансовим номером телефону, платіжним інструментом або індивідуальною обліковою інформацією. Також відповідачка не надала доказів зміни її фінансового номера, логіну, пароля, пристрою входу до «Приват24» чи інших технічних обставин, які б спростовували подані банком докази.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи відповідачки про шахрайські дії невстановлених осіб не спростовують у цій справі доведеного позивачем факту наявності кредитного зобов`язання та розміру заборгованості. Подані відповідачкою докази підтверджують факт реєстрації кримінального провадження, однак у сукупності з іншими матеріалами справи не доводять таких обставин, які б звільняли відповідачку від виконання зобов`язання перед банком.
Водночас позивач довів заявлений розмір заборгованості за кредитним договором у сумі 69 496,13 грн, з яких 60 511,56 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 984,57 грн - заборгованість за процентами. Зазначений розмір підтверджується розрахунком заборгованості, випискою за рахунком та додатковою угодою від 29 квітня 2025 року, а відповідачкою належними та допустимими доказами не спростований.
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.
Судові витрати
 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується матеріалами позовної заяви, у якій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з відповідачки також судовий збір у зазначеному розмірі.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, статтями 509, 525, 526, 530, 626, 627, 628, 629, 634, 638, 1054, 1056-1, 1066, 1068, 1071, 1073 ЦК України, Законом України «Про платіжні послуги», суд
УХВАЛИВ:
 
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2021 року у розмірі 69 496 грн 13 коп. (шістдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 13 копійок), з яких: 60 511 грн 56 коп. (шістдесят тисяч п`ятсот одинадцять гривень 56 копійок) - заборгованість за тілом кредиту; 8 984 грн 57 коп. (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 57 копійок) - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2 662 грн 40 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення, виклику, учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
 
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30, код за ЄДРПОУ 14360570, має зареєстрований електронний кабінет у ЄСІТС.
Відповідачка: ОСОБА_3 , до шлюбу - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.
Повний текст рішення складено 19 травня 2026 року.

Суддя Ігор Вітер