Справа № 489/5091/25 
Номер провадження 2/489/658/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

18 червня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" (далі – ТОВ ФК"Ейс" або позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості 
встановив
В червні 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.05.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем укладено кредитний договір № 813275702, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кошти у розмірі 25000,00 грн. 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 813275702. 27.05.2024 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 813275702. Також, 29.05.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем було укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого позивачу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №813275702.
Загальна сума заборгованості відповідача за договором 117 030,00 грн, яка складається з: 25 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 92 030,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
З цих підстав просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 813275702 від 17.05.2023 у розмірі 117 030,00 грн. та судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду відзив, в якому вказав, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів перерахування грошових коштів на користь відповідача, а також доказів наявності заборгованості саме в заявленому розмірі, які б відповідали вимогам процесуального закону, положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також вказує, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом (30 днів), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, нарахування процентів після спливу цього строку є безпідставним і не законними. Позивачем не надано Реєстри боржників до Договорів факторингу, який би підтверджував факту передачі прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 813275702. Витяги долучені до позовної заяви містять лише чистий аркуш з даними Відповідача без підпису та печатки сторін. Докази оплати за даними договорами також відсутні. відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
16.12.2025 від представник позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення №77dd88c5-aeab-42f4-8fe8-69a52d0ff08f від 17.05.2023 з відміткою Товариства. На момент укладення цього Договору, Сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є датою закінчення Дисконтного періоду кредитування - 16.06.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником (п. 7.1.). Відповідно до п. 8.3.1. За період від дати видачі Кредиту до 16.06.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 164,25 (сто шістдесят чотири цілих двадцять п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,45 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним; Відповідно до п. 8.4. Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 240 від 18.07.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 813275702 від 17.05.2023. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 25 000,00 грн. (тіло кредиту) * 2,98 (процентна ставка)/100= 745,00 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 21.06.2023 -18.07.2023 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Таліон Плюс»). Сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. (п. 12.4). Відповідач , не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги № 240 від 18.07.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Таким чином, на момент включення кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало та відступлено ТОВ «Таліон Плюс» на підставі реєстру прав вимоги що є предметом договору факторингу №28/1118-01. Отже, відповідач зробив помилковий висновок щодо предмету факторингу. Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 від 17.05.2023 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 813275702 від 17.05.2023 року передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому Позивачу на підставі Реєстру, який оформлений належним чином.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
17.05.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4813275702 та підписано Паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов яких кредитодавець зобов`язується надати позичальникові перший транш за договором в сумі 25000,00 грн. одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 16.06.2023, строк кредитування до 1826 днів; дисконтна процентна ставка: 3,65% - 766,50%, індивідуальна процентна ставка: 383,25 - 766,50%, базова процентна ставка: 766,50%; після закінчення Дисконтного періоду: 1087,70%.
Вказаний Договір разом з Паспортом споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 813275702, що підтверджується реєстром боржників. 
Згідно з листом АТ "Універсал Банк" від 16.01.2026 на ім`я ОСОБА_1 . Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 . За період з 17.05.2023 по 22.05.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 було зараховано платіж 25000 грн. На підтвердження цього Банком надано Виписку про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період з 17.05.2023 по 22.05.2023.
27.05.2024 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 813275702, що підтверджується реєстром боржників.
Також, 29.05.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем було укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого позивачу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №813275702, що підтверджується реєстром боржників.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст. 1056-1 ЦК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 зазначено, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». 
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 8, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону України"Про електронну комерцію"якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
В ч.2 ст. 517 ЦК України зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 681/44/15-ц від 18.06.2020 аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Представник позивача зазначає, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 813275702 від 17.05.2023 становить 117 030,00 грн., яка складається з: 25000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 92030 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Щодо доводів відповідача з приводу відсутності первинних бухгалтерських документів, то вони спростовуються матеріалами справи. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).
Що стосується послання відповідача про відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження передачі права вимоги від первісного відповідача до позивача, то суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Суд враховує, що договір факторингу, на який посилається представник позивача (від 28.11.2018) укладено раніше, ніж кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 17.05.2023. За договором факторингу може бути продано право вимоги, яке може виникнути в майбутньому, однак зобов`язання повинно існувати на час укладення договору факторингу, оскільки в іншому випадку відсутній предмет факторингу. За позовом що розглядається, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" продало ТОВ "Таліон" 28.11.2018 право вимоги за кредитним договором, який укладено у 2023 році.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, додаткові угоди до договору відступлення, витяги з реєстру прав вимоги, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Встановлено, що згідно п.4.1. договору факторингу, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку.
Додаткові угоди, на які посилається представник позивача (від 31.12.2020, від 31.12.2020 від 31.12.2021, від 31.12.2022) продовжували строк дії договору факторингу.
18 липня 2023 року на виконання п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №240, за яким передані (відступлені) права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
Тобто, реєстр передачі прав вимоги підписано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем. Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до боржника, яке йому належало.
До такого висновку прийшов і Хмельницький апеляційний суд в постанові від 22.07.2025 у справі №679/1272/24.
Окрім того, позивачем надано суду Акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2023 та протокол узгодження предмету факторингової операції згідно Реєстру №240 від 18.07.2023, якими також підтверджено сплату суми фінансування за відступлення прав вимоги за Реєстром прав вимоги №240.
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи, печатки і в повному обсязі, разом з платіжними інструкціями, підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювались у даному випадку слід виходити з презумпції правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Що стосується твердження відповідача про неправомірність нарахування заборгованості зі сплати відсотків поза межами строку кредитування, то суд зазначає таке.
В договорі кредитної лінії №813275702 від 17.05.2023 сторонами погоджено в п. 7.1., що на момент укладення цього Договору, орієнтовна дата погашення всієї суми Кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення Дисконтного періоду кредитування - 16.06.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу позичальником.
В пункті 7.3 вказаного Договору зазначено, що проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідної до правил цього Договору; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.
В свою чергу п.3.1. Договору встановлює тривалість дисконтного періоду у 30 днів від моменту отримання позичальником першого траншу. Для здійснення пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно вчинити дії, передбачені в п. 3.2. (оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Позивачем не надано суду доказів, що позичальником вчинено дії для пролонгації Дисконтного періоду. 
Сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних.
Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. (п. 12.4)
Згідно п.12.4 Кредитного договору Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 7.1. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
З наведеного слідує, що заборгованість зі сплати відсотків нарахована, в тому числі після закінчення 30-денного строку кредитування, однак у відповідності до погодженого сторонами в Договорі пункту 12.4 на підставі ч.2 ст.625.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
За загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь проценти за прострочення грошового зобов`язання, які погоджено сторонами в п. 12.4 Договору.
До такого висновку прийшов і Миколаївський апеляційний суд в постанові від 24.11.2025 у ц/с №22-ц/812/2019/25.
За наведених обставин, нарахування відповідачу відсотків після 16.06.2023 у відповідності до п.12.4 Кредитного договору по своїй суті є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. Окрім того, відсотки у розмірі 3375 грн. нараховані позивачем у межах строку кредитування за погодженою сторонами у договорі ставкою (112,50 грн/міс). 
Підписання Договору № 813275702 від 17.05.2023, Паспорту споживчого кредиту здійснювалось електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . Відповідно до вимог законодавства, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до ТОВ "ФК"ЕЙС", чи до ТОВ "Таліон Плюс", ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" про зміну умов кредитування, зміну порядку нарахування відсотків.
Враховуючи наявність Договорів факторингу від 28.11.2018, 27.05.2024, 29.05.2025, а також невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 813275702 від 17.05.2023, суд вважає, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. 
На підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 
Відповідно до ч.3, 4 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №362/3912/18 від 02.07.2020 зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020).
Позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01, Додаткова угода №25770729270 від 30.05.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг). З огляду на заперечення представника відповідача щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу враховуючи, що предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а складення позовної заяви не потребувало багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягненні кредитної заборгованості, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 3 000 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд вирішив
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за Договором №813275702 від 17.05.2023, яка станом на 05.06.2025 становить 117030,00 грн. (сто сімнадцять тисяч тридцять гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.(три тисячі гривень нуль копійок)
Інформація про учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", код ЄДРПОУ 42986956, адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 18.06.2026.

Суддя В. В. Кокорєв