Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року Справа№200/1699/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. Просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача що відповідачем протиправно не виплачено одноразову грошову винагороду у розмірі 1 мільйон гривень на підставі пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача надав суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначив, що позивач під вимоги визначені в постанові № 153, не підпадає, оскільки останнього прийнято на військову службу за контрактом з 17.04.2018 року, тобто до введення воєнного стану (24.02.2022 року).
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , учасник бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 .
ОСОБА_1 16 квітня 2018 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу з Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 .
Даний контракт набрав чинності 17 квітня 2018 року зі строком дії «три роки» 07 серпня 2019 року, контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України з Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 було переукладено на посадах осіб сержанського та старшинського складу і станом на дату підписання даного контракту позивач військове звання молодший сержант, командир 2-го відділення 2-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення батальйону, спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 . Даний контракт набрав чинності 07 серпня 2019 року зі строком дії «три роки».
Даний контакт закінчився 06 серпня 2022 року, проте його було автоматично продовжено з 07 серпня 2022 року, відповідно до статті 30 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» до оголошення рішення про мобілізацію, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 східного оперативно – територіального об`єднання національної гвардії України від 15 серпня 2022 № 217.
За час служби позивач приймав безпосередньою участь в проведенні Антитерористичної операції забезпечені її проведені із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цінності у м. Слов`янськ Донецької області в періоди з 11.12.2017 року по 22.01.2018 року, з 01.02.2018 року по 18.03.2018 року, з 29.03.2018 року по 30.04.2018 року, що підтверджується довідкою від 20.01.2026 року № 25/35/10/1-221.
Позивач безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в періодах здійснення зазначених заходів в м. Слов`янськ Донецької області в періоди з 01.05.2018 року по 09.09.2018 року, з 30.09.2018 року по 10.05.2019 року, з 24.07.2019 року по 06.10.2019 року, з 07.11.2019 року по 17.05.2020 року, з 18.06.2020 року по 02.08.2020 року, з 04.08.2020 року по 15.09.2020 року, з 24.09.2020 року по 05.10.2020 року, з 17.12.2020 року по 31.01.2021 року, з 04.04.2021 року по 03.10.2021 року, з 06.11.2021 року по 07.11.2021 року, з 01.12.2021 року по 23.02.2022 року, що підтверджується довідкою від 20.01.2026 року № 25/35/10/1-222.
З 18 січня 2021 року позивачу присвоєно військове звання «сержант», що підтверджується військовим квитком.
Також позивач в період 24.02.2022 року по 23.05.2022 року, з 30.05.2022 року по 17.07.2022 року, з 25.07.2022 року по 01.12.2022 року, з 09.12.2022 року по 18.06.2023 року, з 22.06.2023 року по 27.06.2023 року, 10.07.2023 року, 28.07.2023 року, з 03.08.2023 року по 17.11.2023 брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебуваючи в м. Слов`янськ Донецької області, що підтверджується довідкою від 16.11.2023 № 40/35/9/1-8644.
В періоди, що зазначені в даному абзаці, а саме з 30.05.2022 року по 30.06.2022 року, з 02.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 21.09.2022 року по 30.10.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в селі Яковлівка Бахмутського району Донецької області, с. Верхній Бишкин Лозівського району Харківської області, м. Лиман Краматорського району Донецької області, що підтверджується довідкою від 20.01.2026 року № 25/35/10/1-223.
17 листопада 2023 року ОСОБА_1 було виключено зі списку в особового складу військової частини НОМЕР_2 , який здав справи і обов`язки за посадою головного сержанта батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та переміщеного відповідно до наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 03.11.2023 року № 236 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_3 ), що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 № 352 від 17.11.2023 року.
Перемістившись до військової частини НОМЕР_6 центру спеціального призначення Національної гвардії України позивач продовжував приймати безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України в період з 19.01.2024 року по 04.03.2024 року перебуваючи в ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що підтверджується довідковою від 22.05.2024 року № 214.
Саме за цьому бойовому завданні Позивач одержав бойове травмування, згідно первинної медичної картки (форма 100 згідно додатку 4 наказу ГШ МОУ № 258 від 09.07.2018 року) виданої в ПХВ Вінниця, Д-з.: Вибухова травма (04.03.2024 року), акубаротравма з пошкодженням правої барабанної перепинки. Цефалгічний синдром. Вестибуло - атактичний синдром. Тінітус. Логоневроз, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.03.2024 року № 75.
Згідно довідки № 196/4 від 03 травня 2024 року виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» медично (військово - лікарською) комісією, було встановлено, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини. Позивач придатний до військової служби.
Позивач на даний час продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_7 Національної гвардії України, що підтверджується довідкою від 07.01.2026 року. Крім того, довідкою від 24.06.2024 року № 5618-5003336182 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується місце його фактичного перебування, яке збігається з місцезнаходженням військової частини НОМЕР_7 , де він проходить службу
26 січня 2026 року, ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_2 з рапортом призначити та виплатити йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000,00 грн, відповідно до Постанови КМУ № 153 від 11.02.2025 року на його банківські реквізити.
04 березня 2026 року ОСОБА_1 отримав відповідь від військової частини НОМЕР_2 , яка зазначила, що згідно поданих позивачем даних, він прийняті на військову службу за контрактом строком на 3 роки з 16.04.2018 року, а отже підстави на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди згідно постанови КМУ №153 від 11.02.2025 відсутні.
Позивач вважаючи протиправною відмову відповідача щодо невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
Пунктом 3 Постанови № 153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 Постанови № 153 установлено, що: громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених); військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі; військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Суд зазначає, що абзац 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ № 153, як в редакції Постанови КМУ № 387 від 01.04.2025 року (діяла в період з 08.04.2025 року по 06.08.2025 року), так і в редакції Постанови КМУ № 942 від 30.07.2025 року (діє з 07.08.2025 року по теперішній час), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою № 153 (11 лютого 2025 року): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року); (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
Дослідивши фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що позивач не набув право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», оскільки прийнятий на військову службу до 24 лютого 2022 року.
Суд звертає увагу, що метою прийняття Постанови № 153 слугувало підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачу у задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко