П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41697/25	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
Дата і місце ухвалення: 19 лютого 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі №420/41697/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області, яка виразилася у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, із визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, – січня 2008 року; 
- зобов`язати 4 Державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січня 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум; 
- визнати протиправною бездіяльність 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області, яка виразилася у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати; 
- зобов`язати 4 Державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, – січня 2008 року.
Зобов`язав 4 Державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) – січня 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 4 Державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетних асигнувань, передбачених кошторисом відповідної установи. Також скаржник вказує, що порядок грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту на час виникнення спірних правовідносин регулювався відповідними нормативними актами МВС України, при цьому індексація грошового забезпечення таких осіб зазначеними інструкціями не передбачалася. Крім того, апелянт посилається на приписи Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, відповідно до яких розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов`язання та здійснювати видатки виключно в межах затверджених бюджетних асигнувань.
З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу у 4 Державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України в Одеській області.
Відповідно до витягу з наказу т.в.о. начальника 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС в Одеській області (по особовому складу) №156-НК/60-31 від 01 вересня 2025 року позивача, звільненого зі служби цивільного захисту, виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення.
Як зазначено у позовній заяві, у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
На запит представника позивача – адвоката Єрьоміної В.А. 4 Державним пожежно-рятувальним загоном ГУ ДСНС України в Одеській області 30 жовтня 2025 року надано лист-відповідь №1634/60-31, у якому повідомлено, що індексація грошового забезпечення виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Відповідно до довідки від 06 жовтня 2025 року №60-31-1426/60-31/05 про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби у відповідача з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення), проведення якої є обов`язковим для всіх роботодавців незалежно від форми власності. Суд дійшов висновку, що у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року, оскільки саме з цього часу набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, якою було змінено розміри посадових окладів осіб рядового і начальницького складу, а наступне підвищення посадових окладів відбулося лише з 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704. З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті такі рішення (вчинені дії) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, покликаною забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання та реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Згідно зі статтею 115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відповідно до статті 125 цього Кодексу держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20 липня 2018 року №623, передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 14 розділу І зазначеної Інструкції індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 2001 року №1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, які фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності та господарювання, а також на фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі – Порядок №1078).
Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню. Зокрема, підприємства, установи та організації, які фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін установленого порогу індексації.
Положеннями Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерела коштів для проведення індексації. Водночас виплата індексації не ставиться зазначеними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до відповідного підприємства, установи чи організації.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається таке підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу та розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, що надається з метою підтримання купівельної спроможності населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає у разі, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищує встановлений законодавством поріг індексації у розмірі 103 відсотків. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін установленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.
Аналогічно статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 103 відсотків (до 01 січня 2016 року — 101 відсоток).
Згідно з офіційними даними Міністерства фінансів України у спірний період величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у листопаді 2015 року та квітні 2016 року.
З 01 грудня 2015 року положення Порядку №1078 застосовуються з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
За змістом пояснювальної записки до проєкту постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 метою її прийняття було внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.
У зв`язку із цим зазначеною постановою було удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, зокрема з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників, а пункт 5 Порядку №1078 викладено у новій редакції.
Внесені зміни передбачали не лише заміну терміна «базовий місяць» на термін «місяць підвищення доходу», а й зміну алгоритму визначення такого місяця.
На відміну від правил визначення базового місяця, яким вважався місяць підвищення мінімальної заробітної плати, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування або зростання грошових доходів населення за рахунок постійних складових заробітної плати, місяцем підвищення доходу є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), і визначається він виключно у разі підвищення тарифної ставки (окладу). При цьому за новими правилами зростання заробітної плати за рахунок інших постійних складових без підвищення тарифної ставки (окладу) не впливає на проведення індексації та не призводить до зменшення її розміру.
Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом зазначених змін застосовується у значенні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не як індивідуальне підвищення тарифної ставки (окладу) конкретному працівникові, зокрема у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду. Отже, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) не визначається окремо для кожного працівника.
Якщо за попереднім механізмом індексації точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін був базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за 100 відсотків, то після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника, а залежно від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за відповідною посадою.
Отже, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
З метою реалізації зазначених змін пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та іншим державним органам було доручено в межах передбачених коштів державного та місцевих бюджетів, а також власних коштів вжити заходів щодо підвищення з 01 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок), перегляду надбавок, доплат і премій, спрямувавши на ці цілі всі виплати, пов`язані із сумою індексації, що склалася у грудні 2015 року, таким чином, щоб загальний розмір підвищення заробітної плати кожного працівника перевищив суму індексації, яка підлягала виплаті у грудні 2015 року.
За рахунок цього мала бути фактично «обнулена» індексація попередніх років, розмір якої зростав унаслідок тривалого непідвищення доходів працівників. Саме тому абзацом другим пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається із січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, який уже діяв із урахуванням змін, внесених зазначеною постановою, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників, а саме — з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Так, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені посадові оклади, то військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу такі оклади у грудні 2015 року не підвищувалися. Відтак січень 2016 року не став для них місяцем підвищення тарифних ставок (окладів) для цілей застосування Порядку №1078.
Станом на січень 2016 року розмір посадових окладів військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу визначався постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та діяла до 01 березня 2018 року, тобто до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що за умови останнього підвищення посадових окладів у січні 2008 року саме цей місяць є місяцем для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення у спірному періоді.
Апеляційний суд наголошує, що визначальним у цьому випадку є незмінність розміру посадового окладу за відповідною посадою, встановленого постановою №1294 у період з 2008 по 2018 роки, а не розмір грошового забезпечення конкретної особи чи її загальний дохід, як помилково вважає апелянт.
Таким чином, у спірному періоді з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року повноваження відповідача щодо визначення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) для цілей застосування Порядку №1078 не були дискреційними. Норми зазначеного Порядку передбачали лише один правомірний варіант поведінки — проведення індексації грошового забезпечення у разі перевищення порогу індексації із застосуванням місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу), яким для цієї категорії осіб був січень 2008 року.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №380/1730/22 та від 27 квітня 2023 року у справі №420/15397/21.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що індексація грошового забезпечення повинна здійснюватися виключно в межах бюджетних асигнувань або що відповідне право не було передбачене відомчими нормативними актами. Право на індексацію грошового забезпечення безпосередньо встановлене Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком №1078 і не може бути поставлене у залежність від обсягу бюджетного фінансування чи змісту відомчих інструкцій.
Відсутність або недостатність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання державою встановлених законом соціальних гарантій.
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення, обчисленої із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін.
Наявність у відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не виключає повноважень суду зобов`язати відповідача здійснити таке нарахування із застосуванням конкретного місяця для обчислення індексу споживчих цін за наявності відповідного спору між сторонами.
Враховуючи, що обраний судом спосіб захисту має бути ефективним та забезпечувати реальне відновлення порушених прав позивача, задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін є належним та ефективним способом захисту порушеного права, що правильно враховано судом першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, необхідності застосування січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін та наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування і виплату.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини справи, а оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до статті 316 КАС України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року - без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук