ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 214/9874/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 02 березня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Гринь Н.Г.) в адміністративній справі №214/9874/25 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Поліщука Олега Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:
03.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Поліщука О.С. та Департаменту патрульної поліції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №5786893 від 23.09.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії, за ч. 2 ст. 126 КпАП України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про незгоду з оскарженою постановою, оскільки вважає відсутній склад правопорушення п. 2.2 ПДР. Крім того, позивач є атестованим спеціалістом за напрямком підготовки навчання керуванню транспортними засобами категорії «В». Автомобіль Toyota Corolla НОМЕР_1 позивачу надав в оренду ФОП ОСОБА_2 для проведення практичних занять з водіння автотранспортних засобів категорії «В». Особа яка перебувала в автомобілі пройшла практичне завдання з 16.07.2025 по 26.08.2025 в ТОВ «Квартал-Авто», тобто проведення практичних занять з водіння були правомірними. 
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 02 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача. Так п. 2.2. ПДР передбачає право власника транспортного засобу, передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Жодних заборон, цей пункт ПДР не містить. Водій не може порушити своє право. Стаття 15 Закону України «Про дорожній рух» також не містить заборони передання права керування, вона передбачає правові підстави отримання права на керування ТЗ, та не містить жодних заборон щодо поведінки особи. Відтак вважає, що позивач не міг порушити норми права викладені у ст. 15 зазначеного закону. Таким чином наведений у постанові склад правопорушення (ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», п.2.2 ПДР України) відсутній. Особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу у момент вчинення правопорушення мала відповідний вік та рівень знань ПДР оскільки закінчив практичну підготовку для отримання права на керування транспортним засобом. Не має жодних медичних протипоказань. Автомобіль на якому він рухався обладнано відповідно усіх вимог ПДР. Також навчальна їзда проводилась у присутності спеціаліста з підготовки водіїв, за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається. Тобто скаржник вважає, що жодних вимог ПДР порушено не було. Твердження працівників поліції стосовно порушення позивачем п. 2.2. ПДР України є безпідставним, оскільки чинна редакція Правил дорожнього руху України не містить обов`язку водія (або особи, що навчається водінню) перевіряти наявність відомостей про себе в Єдиному державному реєстрі МВС України.
Відповідачем – Департаментом патрульної поліції поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що правопорушення є доведеним, а оскаржена постанова прийнята правомірно. Всі доводи скарги є безпідставними і не ґрунтуються на нормах законодавства.
В силу п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, 23.09.2025 інспектором ВБДР Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Поліщуком О.С. винесено постанову ЕНА №5786893 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з порушенням ним п. 2.2. ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень.
Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 02.09.2025 близько 15-10 год. у м. Ривому Розі по вул. Соборності, 60 ОСОБА_1 передав керування автомобілем Toyota Corolla НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не має права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» подія зафіксована на нагрудний відеореєстратор 475143 від 02.09.2025 та на 475837 від 23.09.2025, чим порушив п.2.2 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність і законність прийняття оскарженої постанови.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно матеріалам справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він передав керування транспортного засобу особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Позивач заперечуючи інкримінуєме йому правопорушення вказував зокрема на те, що він є спеціалістом з навчання практичного керування транспортним засобом, здійснив передачу керування зазначеним транспортним засобом громадянину з метою навчання його водінню, однак стверджує, що при цьому він вважається водієм, а інша особа має право навчатися практичних навичок водіння.
Закон України "Про дорожній рух" визначається "Правилами дорожнього руху" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Стаття 15 Закону України "Про дорожній рух" визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 вказаного Закону, Міністерство внутрішніх справ України створює та веде реєстр закладів, які здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та здійснює державний контроль за додержанням ними вимог законодавства у цій сфері. Основною формою державного контролю у сфері безпеки дорожнього руху за діяльністю закладів незалежно від форми власності і підпорядкування є державна акредитація закладу та атестація його викладачів, яка проводиться не рідше одного разу на п`ять років у порядку , визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 № 487 «Про затвердження Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів», підготовка водіїв - забезпечення закладами за відповідними програмами одержання громадянами знань з Правил дорожнього руху, будови та експлуатації транспортних засобів, основ безпеки руху та надання до медичної допомоги, вмінь і навичок керування транспортним засобом.
Практична підготовка навчання громадян, які успішно склали теоретичний іспит у відповідному територіальному сервісному центрі МВС, відповідно до типової навчальної програми, практичного модуля в кількості мінімальних навчальних годин, відведених на освоєння навчального матеріалу (відповідний розділ навчальної програми).
У відповідності до приписів п.14 Порядку №487, практична підготовка осіб, які навчаються в закладах, що мають ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері професійної (професійно-технічної) освіти, на підставі відповідних державних стандартів професійної (професійно-технічної) освіти в порядку, затвердженому МОН, проводиться на майданчику для навчання з початкового керування, а також на маршрутах за місцезнаходженням закладу.
Згідно п. 15 Порядку №487, для підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв комплектуються окремі групи слухачів чисельністю не більше 30 осіб. Допускається проходження підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв у закладі в індивідуальному порядку за умови виконання відповідних робочих програм і планів.
Заклад зобов`язаний зареєструвати до початку занять з теоретичної або практичної підготовки списки груп або особу, яка проходить в індивідуальному порядку підготовку або перепідготовку чи підвищення кваліфікації, в територіальному сервісному центрі МВС за місцезнаходженням закладу (його філії чи іншого відокремленого підрозділу). Реєстрація проводиться шляхом внесення закладом в електронній формі відповідних відомостей про осіб, які проходитимуть підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації водіїв, а також про теоретичну або практичну підготовку, до Єдиного державного реєстру МВС.
Інформація щодо занять з теоретичної або практичної підготовки вноситься закладом в електронній формі до Єдиного державного реєстру МВС. Практична підготовка за бажанням особи може здійснюватися в будь-якому закладі незалежно від того, в якому закладі особа пройшла теоретичну підготовку.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №490 «Про затвердження Порядку державної акредитації закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та атестації їх спеціалістів», державна акредитація закладу та атестація його спеціалістів є основними формами державного контролю за діяльністю закладу.
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, правом підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв наділені виключно акредитовані навчальні заклади, які володіють необхідною матеріально-технічною базою, до складу якої входять атестовані у встановленому порядку спеціалісти.
Повертаючись до обставин справи, було встановлено, що транспортний засіб Toyota Corolla НОМЕР_1 станом на 02.09.2025 не внесений до матеріально-технічної бази жодного навчального закладу, а ОСОБА_1 (позивач) станом на 02.09.2025 не зареєстрований як спеціаліст в жодному навчальному закладі.
Отже судом встановлено. та не спростовано скаржником, діяльність інструктора ОСОБА_1 ,(атестат спеціаліста серії НОМЕР_2 від 09.08.2022) в частині проведення 23.09.2025 практичної підготовки з водіння учня 02.09.2025 по вул. Соборності у м. Кривому Розі на транспортному засобі Toyota Corolla НОМЕР_1 суперечила вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 490 «Про затвердження Порядку державної акредитації закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та атестації їх спеціалістів» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 487 «Про затвердження Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів». 
Відповідно до п. 2.2. ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Приписи п. 2.2 ПДР України свідчать про те, що ця норм зобов`язує водія передавати керування транспортним засобом лише тим особам, які мають при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Враховуючи те, що позивач не зареєстрований як спеціаліст в жодному навчальному закладі, транспортний засіб не внесений до матеріально-технічної бази жодного навчального закладу, таким чином позивач не здійснював практичне навчання громадянина ОСОБА_3 керуванню та транспортному засобі Тoyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , а отже не мав права передавати транспортний засіб особі, яка не мала права керування транспортним засобом.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт порушення позивачем вимог п. 2.2 ПДР України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Також відповідачем не було порушено процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи наведене, аргументи наведені в апеляційній скарзі вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст. 286, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 02 березня 2026 року в адміністративній справі №214/9874/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак