КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1745/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа №372/1792/25
22 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В. 
- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кравченка М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною шести років.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 14.08.2020 року до 16.03.2023 року вона з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у шлюбі. Під час шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2525/22 16.03.2023 року шлюб між сторонами розірвано.
Зазначала, що на даний час спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею, на утримання сина вона постійно несе витрати на предмети побуту, пральні порошки, одяг, взуття, іграшки та продукти харчування, дозвілля, постійний медичний догляд, а головне - ліки та лікувальні процедури пов?язані з його важким станом здоров?я. Син постійно потребує серйозної медичної допомоги через встановлені діагнози: гідронефроз лівої нирки, кіста правої нирки, порушення активності з дефіцитом уваги, загальний недорозвиток мовлення 1-й рівень, моторна алалія, соматогенія, атопічний дерматит, інфекційний мононуклеоз, правобічна коса пахова грижа, синехія, хронічна діарея, систематичні захворювання бронхів, синдром гіперзбудження, затримка психо-мовленевого розвитку 2-го рівня, ангіопатія сітківки, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого, консультативним висновком, висновками психолого-педагогічної оцінки розвитку особи.
Окрім того, станом на 20.03.2024 року нею було отримано Консультативний висновок спеціаліста (форма №028/о) та медичний висновок № 89 (форма №080/о) з діагнозом гіперкінетичний розлад.
01.04.2024 року вона отримала посвідчення дитини з інвалідністю, серії НОМЕР_9 . 
Вказувала, що на час подання позовної заяви вона непрацевлаштована та не має джерел доходу, окрім часткових та неперіодичних виплат аліментів від колишнього чоловіка та соціальної допомоги, яких не вистачає для повноцінного лікування, догляду та виховання дитини. Вона не працює тому, що постійно займається вихованням та доглядом за дитиною, крім того важкий стан здоров?я дитини потребує її постійного догляду та постійного медичного догляду. 
03.10.2022 року судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2524/22 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
14.04.2023 року Нікопольським міжрайонним судом Дніпропетровської області, у справі № 182/2521/22 було винесено рішення яким були частково задоволені її позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.06.2022 року та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
20.12.2023 року (провадження №22-4/803/10214/23) Дніпропетровським апеляційним судом рішення Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2521/22 від 14.04.2023 року було залишено в силі.
Зазначала, що відповідач сплачує аліменти за судовим наказом Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року нерегулярно та неналежно відноситься до обов?язків виконання судового наказу та періодично нехтував обов?язками покладеними на нього судовими рішеннями та чинним законодавством.
За наявною інформацією, відповідач ОСОБА_2 на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) та станом на 23-24 роки, що підтверджується розрахунками заборгованості у виконавчому провадженні від 07.11.2024 року ВП НОМЕР_11 та від 01.10.2024 року ВП НОМЕР_10 (в частині отриманої заробітної плати), відповідач регулярно та на постійній основі отримує заробітну плату в розмірі, достатньому на утримання позивача до досягнення дитиною ОСОБА_4 шестирічного віку та сплати аліментів на утримання дитини до повноліття.
З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01.04.2024 року, до досягнення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) шести років. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою:   АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 04 квітня 2025 року до 21 лютого 2027 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець міста Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою:   АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції сторони у справі подали апеляційні скарги.
У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01.04.2024 року до досягнення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) шести років.
Зазначає, що відповідач, посилаючись на те, що він не має достатніх коштів на виплату аліментів на її утримання до досягнення сином шестилітнього віку, не надавав до матеріалів справи жодного доказу, який би підтверджував ці обставини. 
Вказує на те, що вимушена була самостійно за адвокатськими запитами отримувати інформацію про стан доходів відповідача, які підтверджують його фінансову спроможність оплачувати аліменти на її утримання та долучила підтверджуючі документи до матеріалів справи N? 372/1792/25, а саме: довідки в/ч НОМЕР_2 про фактичні доходи відповідача ( а.с.82-84) та відомості з ДРФО платників податків, отриманих з Державної податкової служби України (а.с. 165-166). 
Також вона не погоджується з рішенням суду першої інстанції по суті вирішених вимог та не вважає його справедливим, враховуючи упереджене ставлення суду щодо її прав та інтересів, враховуючи те, що лише вона самостійно та за власний кошт виховує та лікує спільного з відповідачем сина.
На переконання сторони позивача, в матеріалах справи є всі належні та допустимі докази того, що відповідач може сплачувати аліменти за позовними вимогами у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, однак суд, задовольнивши лише частково цю позовну вимогу, не довів та не обґрунтував чому він зменшив суму стягнення аліментів на її утримання до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. 
Окрім того, в позовній заяві позивачка просила стягнути аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01.04.2024 року до досягнення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) шести років. Строк стягнення аліментів саме з 01.04.2024 року був обґрунтований тим, що відповідач неналежним чином та неповністю виконував рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2521/22 від 14.04.2023 року щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, тобто, по передньому аналогічному спору між позивачкою та відповідачем. Відповідно до частини 2 статті 79 Сімейного кодексу України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Їх спільний з відповідачем син, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), досяг трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та 01.04.2024 року він набув статусу дитини з інвалідністю, відповідно до посвідчення дитини з інвалідністю, серії НОМЕР_9 від 01.04.2024 року, а тому саме з 01.04.2024 року у неї виникає право на звернення з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку у відповідності до приписів ч.3 ст.84 Сімейного кодексу України.
Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не дослідив наявні в матеріалах справи докази та її правові підстави на отримання аліментів з 01.04.2024 року, порушення обов?язків відповідача на виконання рішення суду (які є обов?язковими до виконання), щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років, та не обґрунтував, чому зменшив строк стягнення аліментів, встановивши його з дня подання позову, тобто з 01.04.2025 року, замість 01.04.2024 року. 
Окрім того, звертаючись до суду із даним позовом, вона просила стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. Разом з тим, при частковому задоволені вказаних вимог (витрат на професійну правничу допомогу) у розмірі 8 000 грн, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував зменшення витрат на професійну правничу допомогу та виходив лише з принципу власної оцінки професійних здібностей наданої професійної правничої допомоги. 
На переконання сторони позивача, дані обставини спростовуються належним виконанням адвокатом професійної правничої допомоги, зокрема тим, що адвокатом було проаналізовано правові підстави, обставини та можливість звернення до суду з позовом, сам позов був складений у відповідності до вимог чинного законодавства, позовну заяву не було відхилено судом у зв`язку з недодержанням вимог процесуального законодавства, не було надано часу на усунення недоліківу позовної заяви, тощо. 
У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судовим наказом від 03.10.2022 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до нього - ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, що пов?язані з лікуванням дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму понесених додаткових витрат на лікування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 14005,97 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 періодичні додаткові витрати у розмірі 9000,00 грн щомісячно на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня звернення до суду протягом трьох років, тобто, з 15.11.2024 року і до 15.11.2027 року.
Зазначає, що його середньомісячний заробіток складає 24 000 грн, при нарахуванні премій середній заробіток становить суму 30 000 грн. Оскільки у 2022-2024 році він двічі на рік виїжджав на бойові завдання, то в цей час нараховувалась більша премія. Однак, специфіка його служби змінилася, бойових премій йому не виплачують і при посадовому окладі 3000 грн суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що він має матеріальну можливість утримувати ще і позивачку.
Присуджені додаткові витрати в розмірі 9 000 грн щомісячно на лікування сина ОСОБА_5 становлять від його середнього заробітку у 24 000 грн - 37,5 відсотків, та аліменти відповідно до судового наказу на утримання сина - 25 відсотків, що в сукупності становить 62,5 відсотків від його заробітку. Оскаржуваним рішенням з нього стягнуто ще16,7 відсотків з його заробітку. Отже, загальний розмір аліментів, що стягуються із нього становить 79,2 відсотка з доходів (62,5+16,7 = 79,2) 
Вважає, що позивачка не надала суду доказів, що він має можливість сплачувати аліменти на її утримання до досягнення сином шестилітнього віку.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги безадресного листа з військової частини НОМЕР_6 від 25.06.2025 року з якого вбачається, що з 01.07.2025 року посадовий оклад ОСОБА_2 становить 3 000, 00 грн. (а.с.204). Одночасно з цим у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі (а.с.200-201), відповідач вказує, що отримує 24 000 грн щомісяця у вигляді посадового окладу. Додатково відповідач до апеляційної скарги додає дві довідки про отриманий дохід з військової частини НОМЕР_6 за 2023 та 2024 роки (а.с. 205, 205 а), де встановлено, що у 2023 році він отримав дохід на власний рахунок на загальну суму 430 927, 05 грн, у 2024 році отримав дохід на власний рахунок в розмірі 430 746, 22 грн, що в середньому щомісячний дохід становить 36 000,00 грн.
Окрім того, такий середньомісячний дохід встановлено і у судовому рішенні Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2025 року у справі № 372/6137/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, що пов?язані з лікування дитини.
Зазначає, що в матеріалах справи № 372/1792/25 є належні та допустимі докази того, що відповідач з січня по травень 2025 року отримував доходи від військової частини НОМЕР_6 , у середньому розмірі 42 852,75 грн, а твердження відповідача про те, що він отримує з 01.07.2025 року лише посадовий оклад в розмірі 3 000, 00 грн спростовуються його щомісячними виплатами аліментів на утримання дитини до настання повноліття за судовим наказом Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року.
Також всупереч своєму твердженню, в самій апеляційній скарзі відповідач підтверджує, що отримує доходи більше, коли доводить розрахунок відсотків утримання всіх стягнень з його доходів.
Окрім того, позивач вважає, що поданий відповідачем доказ до апеляційної скарги безадресного листа з військової частини НОМЕР_6 від 25.06.2025 року про те, що з 01.07.2025 року посадовий оклад ОСОБА_2 становить 3 000, 00 грн є неналежним та недопустимим доказом, який поданий до апеляційної скарги без обґрунтування його залучення до матеріалів справи та обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, який має бути викладений у відповідному клопотанні, однак відповідне клопотання відсутнє у матеріалах справи всупереч вимогам ст. 356 Цивільного процесуального кодексу України.
До того ж, в обґрунтування своїх доводів відповідач стверджує, що він отримує 24 000,00 грн середньомісячного доходу, що вже спростовано належними доказами, які є в матеріалах справи, які були надані позивачем, отримані на запит Обухівського районного суду Київської області, та надані самим відповідачем, де середньомісячна заробітна плата відповідача у 2025 році складає 42 852, 75 грн. 
Посилання відповідача на те, що загальний розмір усіх відрахувань з його заробітної плати має бути не більше 50%, не відповідає положенню ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Виходячи з середньомісячного доходу відповідача-боржника на час розгляду цієї справи у 2025 році, та виплат аліментів на неповнолітню дитину у розмір 1/4 всіх доходів (25%) гіпотетичних виплат 1/6 частини від всіх доходів відповідача (16,7%) за цим апеляційним провадженням та гіпотетичним виплатам 9 000 грн (20,9%) за результатами розгляду апеляційного провадження N? 22-ц/824/14122/2025, (суддя-доповідач Журба С.О.), загальний розмір всіх утримань з заробітної плати відповідача складає суму у розмірі: 25%+16,7 %+20,9%, тобто 62,6% (загальний розмір всіх відрахувань). 
Отже, у разі відхилення вимог відповідача та залишення рішення суду першої інстанції в силі або задоволенні апеляційних вимог позивача у цьому апеляційному провадженні, розмір всіх відрахувань не буде перевищувати 70 відсотків від заробітної плати відповідача, що відповідає вимогам чинного законодавства України. 
Крім того, відповідач має стабільне фінансове забезпечення, стабільне джерело доходів, яке підтверджується належними доказами, які є в матеріалах справи. 
Також позивач просить апеляційний суд врахувати ті обставини, що утримання за цим апеляційним провадженням та апеляційним провадженням N? 22-4/824/14122/2025 (суддя-доповідач Журба С.О.) є тимчасовими у часі та сплинуть у 2027 року.
Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що з 14.08.2020 року до 16.03.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Під час шлюбу з ОСОБА_2 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_7 ( а.с. 13).
Шлюб між сторонами розірваний згідно заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2525/22 від 16.03.2023 року.
Дитина ОСОБА_4 проживає разом із матір?ю ОСОБА_1 .
Позивачкою ОСОБА_1 до позовної заяви додано виписки із медичної карти стаціонарного хворого, консультативні висновки про те, що дитина ОСОБА_6 потребує постійної медичної допомоги через встановлені діагнози: гідронефроз лівої нирки, кіста правої нирки, порушення активності з дефіцитом уваги, загальний недорозвиток мовлення 1 -й рівень, моторна алалія, соматогенія, атопічний дерматит, інфекційний мононуклеоз, правобічна коса пахова грижа, синехін, хронічна діарея, систематичні захворювання бронхів, синдром гіперзбудження, затримка психо-мовленевого розвитку 2-го рівня, ангіопатія сітківки.
Посвідчення серії НОМЕР_8 підтверджує інвалідність дитини ОСОБА_4 , 2021 року народження.
Дохід, який отримує позивачка, як мати дитини з інвалідідністю, становить 2934, 20 грн щомісячно.
03.10.2022 року судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2524/22 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
14.04.2023 року Нікопольським міжрайонним судом Дніпропетровської області у справі № 182/2521/22 було ухвалено рішення, яким були частково задоволені позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.06.2022 року та до досягнення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 
20.12.2023 року (провадження № 22-ц/803/10214/23) Дніпропетровським апеляційним судом рішення Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2521/22 від 14.04.2023 року було залишено в силі.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 року (справа №372/6137/24) вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму понесених додаткових витрат на лікування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 14005,97 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 періодичні додаткові витрати у розмірі 9000,00 грн., щомісячно, на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня звернення до суду протягом трьох років, тобто, з 15.11.2024 року і до ІНФОРМАЦІЯ_8 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 року залишено без змін. Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року змінено та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною шестилітнього віку, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивачки про наявність у відповідача достатнього рівня доходів, щоб сплачувати аліменти на її утримання у передбаченому позовом розмірі (1/4), під час судового розгляду належно не були підтверджені, є непереконливими, тому вони не можуть покладатись в основу судового рішення.
Заперечення відповідача проти стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною шестилітнього віку суд першої інстанції відхилив, мотивуючи свій висновок тим? що позивачка в силу приписів сімейного законодавства має право на утримання до досягнення дитиною шестирічного віку. При цьому, викладені у відзиві на позов доводи щодо матеріального стану відповідача суд приймає до уваги при визначенні розміру аліментів. Разом з тим, відповідачем не доведено наявність передбачених законом обставин, які б слугували підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Розглянувши справу в межах визначених позивачкою предмету та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, неповністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ( доходу) відповідача до досягнення дитиною шести років.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.
Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Так, відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Відповідно до частин другої та третьої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.
Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. 
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідністю додаткової соціальної допомоги і захисту.
Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.
У справі, яка переглядається, встановлено, що спільна дитина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 малолітньому ОСОБА_4 , 2021 року народження, встановлено статус «дитина з інвалідність». 
Надані позивачкою виписки із медичної карти стаціонарного хворого, консультативні висновки підтверджують той факт, що дитина ОСОБА_4 потребує постійної медичної допомоги через встановлені діагнози: гідронефроз лівої нирки, кіста правої нирки, порушення активності з дефіцитом уваги, загальний недорозвиток мовлення 1 -й рівень, моторна алалія, соматогенія, атопічний дерматит, інфекційний мононуклеоз, правобічна коса пахова грижа, синехін, хронічна діарея, систематичні захворювання бронхів, синдром гіперзбудження, затримка психо-мовленевого розвитку 2-го рівня, ангіопатія сітківки.
Відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою працездатного віку, має стабільний заробіток.
На підставі наданих учасниками справи та досліджених доказів суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачка відповідно до положень статті 84 СК України має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання до досягнення дитиною шести років, так як з нею проживає їх дитина, яка має вади зі здоров?ям (дитина з інвалідністю), потребує постійної медичної допомоги, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина, виходячи з такого.
Тлумачення статті 84 СК України свідчить, що право дружини на утримання виникає на підставі таких юридичних фактів: вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Отже, для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних юридичних фактів та судом у даній категорії справ підлягає установленню об`єктивна можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу дружині у разі проживання з нею дитини.
У Сімейному кодексі України не встановлено мінімального та максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання матері, з якою проживає дитина. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи, з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню.
Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 затверджений Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.
При визначенні розміру аліментів суд враховує сімейне становище платника, а саме: наявність у нього інших осіб, яких він за законом повинен утримувати (дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина). 
Суд також враховує інші обставини, що мають істотне значення. Це можуть бути будь-які обставини, що стосуються справи, мають майновий аспект свого прояву і тим або іншим способом впливають на матеріальне становище сторін. До них можна віднести стан здоров`я платника і одержувача аліментів, необхідність здійснювати певні виплати (наприклад, погасити кредит за житло, сплачувати за оренду житла, сплата аліментів на утримання дитини).
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що задовольняючи частково вимоги позивачки та, стягуючи із відповідача ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів до досягнення дитиною шестилітнього віку, суд першої інстанції належним чином не встановив матеріальної можливості відповідача щодо здійснення такого утримання, з огляду на наступне.
Як встановлено судом ОСОБА_2 є особою працездатного віку, проходить службу у військовій частині, де отримує заробітну плату, що підтверджується довідками, які містяться в матеріалах справи, про нараховану заробітну плату ОСОБА_2 (а.с. 29, 30, 81, 82, 83, 84, 99, 100).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з січня 2022 року по березень 2025 року вбачається, що дохід ОСОБА_2 за календарний 2024 рік становить 437 305,81 грн, тобто у середньому за місяць - 36 442,15 грн. За три місяці 2025 року становить 129 261,59 грн (а.с.166).
З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що 03 жовтня 2022 року на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/2524/22 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2025 року (справа №372/6137/24), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму понесених додаткових витрат на лікування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 14005,97 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 періодичні додаткові витрати у розмірі 9000,00 грн, щомісячно, на утримання малолітнього сина   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня звернення до суду протягом трьох років, тобто, з 15.11.2024 року і до ІНФОРМАЦІЯ_8 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
За змістом статті 185 СК України зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину є одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми.
Сторона позивача не заперечує, що присуджений судовим наказом до стягнення розмір аліментів на утримання дитини (25%) та розмір додаткових витрат на дитину в сумі 9 000,00 грн щомісячно на підставі судового рішення у справі №372/6137/24 становить разом 45,9% частки доходу відповідача.
Визначаючи відповідно до положень статті 84 СК України розмір аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина, судом першої інстанції не повною мірою враховано, що наявність вже стягнутих з відповідача аліментів на утримання спільного сина сторін, що становить 45,9% частки доходу відповідача, та стягнення із відповідача аліментів на утримання ОСОБА_1 , з якою проживає дитина, у розмірі 1/6 (16,7%) частини від усіх його доходів до досягнення дитиною шести років, що разом становитиме більше ніж 60% частки доходу відповідача, є надмірним тягарем для платника аліментів.
Посилання позивачки ОСОБА_1 про те, що розмір всіх відрахувань з доходу відповідача не буде перевищувати 70 відсотків від заробітної плати відповідача, що відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме частині третій статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», не грунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» можливість встановлення розміру відрахувань із заробітної плати на рівні 70 % можлива лише у разі виплати аліментів на неповнолітніх дітей, а не на дружину.
Сукупність встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною шести років не в повній мірі відповідає засадам справедливості, пропорційності та обґрунтованості.
Враховуючи принцип верховенства права та положення статті 84 СК України, апеляційний суд зауважує, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, не є абсолютним і реалізується лише за умови, що чоловік спроможний надавати матеріальну допомогу дружині та за умови дотримання загальних принципів та завдань цивільного судочинства.
З огляду на майновий стан відповідача, як платника аліментів, з якого вже присуджені щомісячні аліменти як на утримання сина, так і додаткові витрати на дитину, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною шестирічного віку, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети виникнення права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини відповідно до положень частини третьої статті 84 СК України. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він немає матеріальної можливості утримувати колишню дружину спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, довідками з місця проходження відповідачем служби, а також відомостями з Державного реєстру платників податків про доходи відповідача за період з січня 2022 року по травень 2025 року, з яких вбчається, що відповідач щомісячно отримує дохід, який, як зазначив сам відповідач у ході розгляду справи в суді першої інстанції, складає приблизно 24 000,00 грн на місяць (а.с. 155-156).
Аргумент відповідача про те, що специфіка його служби змінилася, бойових премій не виплачуются та його посадовий оклад складає 3000,00 грн на місяць, про свідчить довідка військової частини від 25 червня 2025 року, долучена до апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач посилається на доказ, який не був поданий до суду першої інстанції та з`явився вже після ухвалення судового рішення у цій справі.
Відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду від 27.08.2023 у справі №552/7368/21).
Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи є всі належні та допустимі докази того, що відповідач може сплачувати аліменти на її утримання за визначеним нею розміром 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази, що були досліджені судом, зокрема, довідка про доходи відповідача з Державного реєстру платників податків, не дають підстави вважати про спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною шестилітнього віку у заявленому нею розмірі 1/4. Такі докази містять інформацію про доходи відповідача, а спроможність відповідача сплачувати аліменти у певному розмірі визначає суд, надаючи оцінку всім обставинам справи і дослідженим доказам у їх сукупності, з урахуванням вимог матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
З урахуванням встановлених обставин справи щодо майнового стану відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною шестирічного віку, в той час як заявлений до стягнення позивачкою розмір аліментів на її утримання (1/4) та присуджений судовим наказом і судовим рішенням до стягнення розмір аліментів як на утримання дитини, так і додаткових витрат на дитину разом становитиме більш ніж 70% частки доходу відповідача, що є завищеним розміром та свідчить про їх неспівмірність з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи містяться докази, які свідчать про наявність у неї підстав для отримання аліментів з 01 квітня 2024 року, а не від дня подання позовної заяви у цій справі (04 квітня 2025 року), так як відповідач неналежним чином та неповністю виконував рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у справі № 182/2521/22 від 14 квітня 2023 року щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, окрім того, ОСОБА_4 з 01 квітня 2024 року набув статусу дитини з інвалідністю, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
За положеннями частини четвертої статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше, як за один рік.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Встановивши, що позивачка ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала відповідних заходів для одержання аліментів від відповідача на її утримання до досягнення дитиною шести років, та не змогла їх отримати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині, а тому відповідні посилання позивачки про це в апеляційній скарзі є помилковими.
Проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що існують умови, необхідні для виникнення права на утримання, передбачені частиною 3 статті 84 СК України, і що відповідач, з урахуванням встановлених обставин його майнового стану, має можливість надавати матеріальну допомогу дружині у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною шестирічного віку, в той час як присуджені судом першої інстанції аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача є завищеним, дійшла висновку про зміну оскаржуваного рішення, зі зменшенням розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, з 1/6 частки до 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви, а саме з 04 квітня 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п.3 ч.1 ст. 5 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 у даній справі звільнена від сплати судових витрат, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції (1211,20 грн).
Оскільки апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишено без задоволення, тому розподіл судових витрат за подання позивачкою апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Відповідно, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги, вимоги якої задовольняються частково, у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги, що складає розмір 908,40 грн, слід компенсувати відповідачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат - частина 13 статті 141 ЦПК України.
Отже, розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі за результатами розгляду справи, колегією суддів апеляційного суду враховується, що що суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду першої інстанції з позовом, позивачка просила суд стягнути із відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 16 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою в суді першої інстанції до позовної заяви було долучено: договір про надання правничої допомоги від 01 березня 2025 року, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кузьмуком Вячеславом Сергійовичем, додаток №2 до договору про надання правничої допомоги від 01.03.2025 року ( замовлення на правничу допомогу), рахунок на оплату №12 від 13 березня 2025 року, акт надання послуг № 12 від 17 березня 2025 року, платіжні інструкції.
Згідно акту №12 про надання послуг від 17.03.2025 року адвокатом Кузьмуком Вячеславом Сергійовичем були надані послуги: підготовка до розгляду справи (оцінка можливості звернення до суду) за захистом прав та інтересів Замовника щодо стягнення аліментів на утримання Замовника до набуття дитиною 4000 грн; збір, пошук та оцінка належних доказів та законних підстав для звернення до суду про стягнення аліментів на утримання Замовника до набуття дитиною шестирічного віку 4 000грн; складання та підготовка позовної заяви та додатків до неї для подання до суду 8 000 грн.
Відповідач у відзиві на позову заяву просив відмовити у стягненні з нього витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що такі витрати є неспівмірним зі складністю справи та об?ємом виконаних адвокатом робіт.
Оцінюючи подані позивачкою докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачкою витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: підготовка до розгляду справи (оцінка можливості звернення до суду) за захистом прав та інтересів Замовника щодо стягнення аліментів на утримання Замовника до набуття дитиною шестирічного віку та збір, пошук та оцінка належних доказів та законних підстав для звернення до суду про стягнення аліментів на утримання Замовника до набуття дитиною шестирічного віку зводяться до єдиної дії - підготовка та подання до суду позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.
Відсутні підтвердження, що клієнту, окрім підготовки позовної заяви, адвокатом здійснювалося надання інших консультацій правового характеру.
Колегія суддів апеляційного суду, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та заперечень відповідача, дійшла висновку про те, що заявлені позивачкою до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у загальному розмірі 16 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті в повному обсязі.
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, врахувавши складність справи, суть спору (про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною шести років), характер послуг, розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження, результат розгляду справи про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а також подані відповідачем заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Загальна сума визначених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 6, 79, 84, 86, 88, 91, 182 СК України, ст. 1 Закону України « Про охорону дитинства», Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», ст.ст. 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 04 квітня 2025 року до 21 лютого 2027 року.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Стягнути з Державного бюджету України, в порядку компенсації, за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908, 40 грн на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, у розмірі 8 000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді