ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 595/398/23
провадження № 61-1177св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., 
Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач - заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури 
в інтересах держави в особі Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство 
з обмеженою відповідальністю «Гадз-Агро»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2024 року у складі судді Тхорик І. І. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Гірського Б. О., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області (далі - ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадз-Агро» (далі - ТОВ «Гадз-Агро») про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що слідчі слідчого управління ГУ НП 
в Тернопільській області здійснюють досудове розслідування 
у кримінальному провадженні № 42020210000000119 від 19 травня 2020 року за фактом зловживання посадовими особами ГУ Держгеокадастру службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших фізичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Під час досудового розслідування здобуто відомості, які вказують на те, що окремі земельні ділянки неправомірно вибули із власності держави. Наказом ГУ Держгеокадастру від 26 квітня 2019 року № 19-1330/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу - пасовища), розташованої за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Наказом ГУ Держгеокадастру від 27 червня 2019 року № 19-2120/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки 
у власність без зміни цільового призначення» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Пунктом 2 цього наказу визначено надати 
ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9767 га з кадастровим номером 6121282200:01:003:0004 із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі запасу - пасовище) без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомо, що 
12 липня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, номер запису про право власності 32417230. Надалі, 
25 вересня 2019 року, зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 33466997, на підставі договору дарування від 25 вересня 2019 рок № 1363, посвідченого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В. 10 грудня 2019 року здійснено реєстрацію іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки, орендарем якої є Товариство 
з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром», яке змінило назву на ТОВ «Гадз-Агро», номер запису про інше речове право 34637528.

У листі управління ГУ НП в Тернопільській області від 16 грудня 2020 року 
№ 10-19-0.181-913/90-20, наданому на виконання доручення слідчого, зазначено, що відповідальними за реєстрацію заяв суб`єктів звернення щодо набуття прав на землю 08 квітня 2019 року здійснено реєстрацію заяви ОСОБА_1 та інших, які виявили бажання реалізувати свої права на землю за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих в межах території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. За результатами опрацювання заяви ОСОБА_1 та інших громадян видано накази, у відповідності до яких йому надано дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою. Згодом ОСОБА_1 звернувся із заявою про затвердження документації із землеустрою, до якої додав проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За результатами розгляду заяви затверджено документацію із землеустрою та передано у власність спірну земельну ділянку.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні 
№ 42020210000000119 встановлено, що ОСОБА_1 до 
ГУ Держгеокадастру із письмовими заявами для отримання земельної ділянки не звертався, оскільки на час подання заяв та прийняття спірних рішень перебував за межами України, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України від 16 червня 2020 року про перетинання державного кордону України. Також слідчий СУ ГУ НП 
в Тернопільській області в межах розслідування кримінального провадження 
№ 42020210000000119 від 19 травня 2020 року у режимі відеоконференції здійснив опитування ОСОБА_1 , який повідомив, що покинув Україну 
у 2017 році і відповідні заяви про отримання земельної ділянки не писав.

З урахуванням викладеного, на думку позивача, земельна ділянка, яка неправомірно вибула із власності держави та перебуває у приватній власності третьої особи - ОСОБА_2 , підлягає поверненню. Разом з тим 
з метою встановлення підстав для здійснення прокурором представницьких повноважень Тернопільська обласна прокуратура направила до Бучацької міської ради листа щодо встановлених фактів порушень законодавства при набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 
1,9767 га на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області та щодо вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів територіальної громади у сфері земельних відносин. 
У відповідь до обласної прокуратури від Бучацької міської ради 16 лютого 2023 року надійшов лист, у якому зазначено, що міська рада не буде здійснювати представництво інтересів територіальної громади в суді 
у спірних правовідносинах, оскільки в її розпорядженні немає документів, матеріалів про порушення під час видання наказів ГУ Держгеокадастру, на підставі яких ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку.

У зв`язку з викладеним прокуратура просила:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру від 27 червня 2019 року № 19-2120/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки площею 1,9767 га 
з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 у власність ОСОБА_1 , без зміни цільового призначення, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі запасу - пасовище) на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області (тепер - Бучацької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області);
- витребувати у ОСОБА_2 і та ТОВ «Гадз-Агро» земельну ділянку площею 1,9767 га з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, розташовану на території Бучацької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області (колишньої Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області) для ведення особистого селянського господарства на користь Бучацької територіальної громади в особі Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області;

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що факт набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 та її вибуття з володіння власника поза його волею прокурор не довів. Передання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відбулося з волі та за його ініціативою, з дозволу та за сприяння органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження земельною ділянкою - ГУ Держгеокадастру, що позивач у межах заявленого позову не спростував. Суд не встановив законних підстав для застосування статті 388 ЦК України та витребування цієї земельної ділянки від добросовісного набувача 
ОСОБА_2 і користувача ТОВ «Гадз-Агро».

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області залишено без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 
2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

22 січня 2025 року заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року 
й ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі 
№ 908/976/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 
16 вересня 2020 року у справі № 496/3658/16-ц, від 07 листопада 2018 року 
у справі № 488/6211/14-ц та від 14 грудня 2022 року у справі 
№ 461/12525/15-ц, щодо відповідності вимогам законності та пропорційності 
втручання в право особи на мирне володіння майном;
- Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі 
№ 638/6662/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 638/13219/15-ц, про те, що якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача;
- Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі 477/2330/18, від 27 січня 2021 року у справі № 461/3675/17, про те, що докази, зібрані у межах кримінального провадження можуть використовуватися як докази в цивільних справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування;
- Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13, Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі 
№ 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 
18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року 
у справі № 917/2101/17, щодо необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, а принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Заявник вказує, що незаконне передання земельної ділянки у користування порушує державні інтереси та перешкоджає законному розпорядженню земельними ділянками. Перегляд оскаржуваних судових рішень 
у касаційному порядку має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики у сфері пріоритетних земельних відносин, а також запобігатиме в майбутньому порушенням при розпорядженні земельними ділянками. Звертає увагу на те, що на розгляді в Тернопільському апеляційному суді перебувають справи з аналогічних підстав про витребування земельних ділянок від тих самих осіб, ОСОБА_2 і ТОВ «Гадз-Агро».

Інші аргументи учасників справи

13 лютого 2025 року ГУ Держгеокадастру подало до Верховного Суду відзив, 
у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що оскаржувані судові рішення увалено 
з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи.

22 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду додаткові пояснення в справі.

15 і 16 вересня 2025 року заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури також подав до Верховного Суду пояснення в справі.

Частинами першою та другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів висновує, що зазначені додаткові пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , які фактично є відзивом, та пояснення заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури, які фактично 
є доповненнями до касаційної скарги, подані поза межами строку, встановленого судом касаційної інстанції для їх подання. Поважних причин, які стали підставою для пропуску такого строку, не вказано.

З огляду на зазначене колегія суддів залишає зазначені вище додаткові пояснення без розгляду (пункти 50-53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц; пункти 45-51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22).

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Бучацького районного суду Тернопільської області.

28 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

08 квітня 2019 року в ГУ Держгеокадастру за № Ч-2070/0/16-19 зареєстровано заяву від імені ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності, яка розташована на території Бобулинської сільської ради. На вказаній заяві міститься три підписи: від імені заявника та відповідальних осіб, які здійснювали реєстрацію такої заяви.

Наказом ГУ Держгеокадастру від 26 квітня 2019 року № 19-1330/14-19-СГ надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу - пасовища), розташованої за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

З висновку про розгляд проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 29 травня 2019 року № 5508/82-19, складеного експертом державної експертизи Журою Г. А. , де розробником проєкту землеустрою 
є ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а замовником - ОСОБА_1 , відомо, що проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,9767 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, в цілому відповідає законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

24 червня 2019 року в ГУ Держгеокадастру за № Ч-3506/0/16-19 зареєстровано заяву від імені ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,9767 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (землі запасу, угіддя - пасовища) з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, яка розташована за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

На вказаній заяві є три підписи: від імені заявника та відповідальних осіб, які здійснювали реєстрацію такої заяви.

Наказом ГУ Держгеокадастру від 27 червня 2019 року № 19-2120/14-19-СГ затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки 
у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9767 га з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі запасу - пасовище) без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Вказано, що право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6121281200:01:003:0004, виникає 
з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації Бучацької міської ради від 16 липня 2019 року № 47806014 проведено державну реєстрацію права власності, форма власності - приватна, на земельну ділянку з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 за ОСОБА_1 ; відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 
12 липня 2019 року за реєстраційним номером 34968029, яку подав 
ОСОБА_1 .

За договором дарування земельної ділянки, посвідченим державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В., зареєстрованим у реєстрі за № 1363, укладеним 25 вересня 2019 року між ОСОБА_1 (дарувальник) і ОСОБА_2 (обдаровувана), дарувальник передав обдаровуваній безоплатно майно у власність, а саме земельну ділянку площею 1,9767 га, з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02 лютого 2023 року № 321690594 і від 09 березня 2023 року 
№ 325198815, земельна ділянка з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 на праві власності належить ОСОБА_2 , підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48871223 від 26 вересня 2019 року, документи, подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер 1363 від 25 вересня 2019 року.

Речове право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку припинене 
25 вересня 2019 року. Номер запису про інше речове право 34637528 від 
10 грудня 2019 року, а саме право оренди земельної ділянки, згідно з яким орендодавець ОСОБА_2 надала ТОВ «Бучачагрохлібпром» у строкове платне користування земельну ділянку для с/г потреб строком на 7 років 
з правом пролонгації; документи, подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, від 07 жовтня 2019 року, видавник: ТОВ «Бучачагрохлібпром» і ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50213120 від 
13 грудня 2019 року.

Як відомо з листа заступника начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області - начальника відділу по боротьбі 
з корупцією та організованою злочинністю, адресованого в. о. заступника прокурора Тернопільської області, від 19 травня 2020 року № 69/14-1319, керуючись статтями 214, 216 КПК України, направили рапорт про виявлення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, вчиненого службовими особами ГУ Держгеокадастру. Згідно із цим рапортом отримано інформацію щодо незаконного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності начальником ГУ Деожгеокадастру, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України. Зокрема, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника ГУ Держгеокадастру, виділив на підставних осіб вісімнадцять земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, в тому числі з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, які в подальшому були перереєстровані на 
ОСОБА_2 

19 травня 2020 року орган досудового розслідування вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 42020210000000119 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України. Зокрема, встановлено, що начальник 
ГУ Держгеокадастру, зловживаючи службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди, здійснив незаконне заволодіння земельними ділянками, що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру від 16 грудня 2020 року 
№ 10-19-0.181-913/90-20 спеціалісти ГУ Держгуокадастру не мають доступу до відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, 
а подані громадянами копії документів були завірені їх підписами, сумнівів у їх реєстрації не виникало і не було підстав для залишення їх без розгляду.

Згідно з відповіддю Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14 грудня 2020 року 
№ 6104/7.4-20/7.4/2872 із пояснення, наданого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В., відомо, що 
25 вересня 2019 року за реєстровим номером 1363 посвідчено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Для посвідчення вказаного договору дарування державний нотаріус, згідно зі статтею 43 Закону України «Про нотаріат», главою 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановила особи учасників правочину, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, згідно з наданими паспортами громадян України, копії яких долучено до відповідного наряду справ. Жодних сумнівів щодо поданих сторонами документів чи підозр щодо вказаних осіб у нотаріуса не виникало. Разом з тим повідомлено, що Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) діє та керується у своїй діяльності Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року за № 1707/5 та зареєстроване Міністерством юстиції України 23 червня 2011 року за 
№ 759/19497, та в межах своєї компетенції не наділене повноваженнями щодо перевірки законності дій державного нотаріуса.

З інформаційних листів, сформованих начальником ГУ Держгеокадастру 
09 листопада 2021 року і 11 листопада 2021 року на запити слідчого СУ ГУ НП в Тернопільській області, відомо, що надання земельної ділянки, в тому числі 
з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, здійснювалося у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України. Заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою за вказаними у листі кадастровими номерами земельних ділянок були подані особисто громадянами.

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16 червня 2020 року 
№ 0.184-16959/0/15-20-Вих, за даними витягу з наявної у базі даних інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування 
з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим у період 
з 15 червня 2015 року до 15 червня 2020 року, ОСОБА_1 здійснив виїзд 23 лютого 2017 року через пункт пропуску Грушів. Відомостей про повернення 
в Україну немає.

За даними рапорта за результатами опитування, проведеного у режимі відеоконференції, складеного слідчим СУ ГУ НП в Тернопільській області Роксоланою Гатанюк, ОСОБА_1 повідомив, що 26 лютого 2017 року він виїхав з України у Францію і відтоді не повертався. Жодних земельних ділянок не отримував і нікому не продавав і не дарував. Йому також не відомо, щоб від його імені хтось придбавав земельну ділянку. З ОСОБА_5 і ОСОБА_2 він не знайомий. Вказав, що вперше ознайомився з оригіналом договору дарування земельної ділянки від 25 вересня 2019 року та заявою від його імені стосовно земельної ділянки, такі він не укладав і не підписував, оскільки покинув країну у 2017 році. Хід та результати опитування зафіксовані за допомогою технічних засобів відеозапису, а саме відеокамерою «Panasonic full HD», та записані на цифровому носії інформації: карта пам`яті «KINGSTON MICRO SD», ємкістю 16 gb.

З інформаційного листа від 25 січня 2023 року № 1411-Ю/2023, наданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, відомо, що ОСОБА_1 у 2019 році не подавав заяви на затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Центру надання адміністративних послуг 
у м. Тернополі.

Правонаступником юридичної особи Бобулинської сільської ради є Бучацька міська рада.

Водночас до відзиву, який направлений на адресу суду першої інстанції, ОСОБА_1 долучив свою заяву як свідка згідно зі статтею 93 ЦПК України, на виконання ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року, якою його зобов`язано надати відповіді на запитання, викладені у відзиві ОСОБА_2 , в якій він стверджує, що звертався із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 1,9767 га для ведення особистого селянського господарства у власність, із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Він замовляв виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення йому зазначеної земельної ділянки та звертався із заявою про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення йому такої. Також у заяві свідка ОСОБА_1 підтвердив, що звертався із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,9767 га для ведення особистого селянського господарства 12 липня 2019 року до державного реєстратора Лесика В. Б. та в подальшому уклав договір дарування земельної ділянки від 25 вересня 2019 року, відповідно до якого подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,9767 га з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004, розташовану на території Бучацької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області (колишньої Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області) для ведення особистого селянського господарства. В ухвалі суду від 20 листопада 2023 року 
ОСОБА_1 як свідок був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за статтею 384 КК України.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повною мірою не відповідають.

Спірні правовідносини стосуються правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 1,9767 га з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 на території Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. 

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, 
а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із статтею 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності 
у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності 
у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Процедура державної реєстрації земельної ділянки визначена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок 
№ 1051).

Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі 
у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 109 Порядку № 1051).

У пункті 110 Порядку № 1051 передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом 
з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій»; 3) електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пункт 112 Порядку № 1051).

У пункті 113 Порядку № 1051 встановлено, що державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

Звертаючись до суду із позовом, заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури послався на те, що у 2019 році ОСОБА_1 не звертався особисто до ГУ Держгеокадастру з метою одержання безоплатно у власність земельної ділянки.

Надаючи оцінку цим аргументам позивача, суди правильно зазначили, що ОСОБА_1 звертався із заявою до ГУ Держгеокадастру, яка зареєстрована 08 квітня 2019 року за № Ч-2070/0/16-19, в якій просив надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Також ОСОБА_1 звертався із заявою до ГУ Держгеокадастру, яка зареєстрована 24 червня 2019 року за 
№ Ч-3506/0/16-19, з проханням затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9767 га.

Суд першої інстанції дослідив реєстраційну справу № 1873427461212, надану Бучацькою міською радою на підставі ухвали суду від 11 грудня 
2023 року, в якій є заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
№ 34968029, сформована в друкованому вигляді службовою особою 12 липня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора для реєстрації права власності щодо земельної ділянки 
з кадастровим номером 6121281200:01:03:0004.

На заявах ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру та державного реєстратора є підписи заявника та зазначено відповідальних осіб, які здійснювали реєстрацію таких заяв.

У договорі дарування земельної ділянки з кадастровим номером 6121281200:01:03:0004, який укладено 25 вересня 2019 року між 
ОСОБА_1 (дарувальник) і ОСОБА_2 (обдаровувана), державний нотаріус Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В. підтвердив, що договір підписано в його присутності та особи сторін встановлено.

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 підтвердив той факт, що звертався із заявами до ГУ Держгеокадастру і державного реєстратора, укладав договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 6121281200:01:03:0004.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга 
статті 19 Конституції України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 
20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» під час втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном. 
У пунктах 70, 71 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, 
а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суди у цій справі правильно встановили, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки загальною площею 1,9767 га з кадастровим номером 6121281200:01:003:0004 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Бучацької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області.

З огляду на викладене та оцінюючи докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками судів, що передання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відбулася з волі та за його ініціативою, з дозволу та за сприяння органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження земельною ділянкою - ГУ Держгеокадастру, що позивач у межах цього позову не спростував.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність 
і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним 
у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з нормами матеріального та процесуального права, які підлягають до застосування, та надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, з урахуванням зазначених вище критеріїв оцінки доказів та застосуванням балансу вірогідностей, зробив загалом обґрунтований висновок про недоведеність прокурором заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених 
у цій справі обставин та наданої правової оцінки поданим сторонами доказам, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається прокурор 
у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не знайшли свого підтвердження. У поданій касаційній скарзі заявник не навів переконливих аргументів щодо наявності нової, раніше не вирішеної правової проблеми, існування неоднакової судової практики у подібних правовідносинах, необхідності відступу від усталених правових висновків суду касаційної інстанції.

Фактично доводи скарги зводяться до необхідності переоцінки встановлених судами обставин справи та незгоди з наданою їм правовою оцінкою, що саме собою не свідчить про фундаментальне значення справи.

Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 
з аналогічними правовідносинами, з урахуванням частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України, зауважив про порушення судами правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, під час розгляду позовних вимог першого заступника керівника обласної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі міської ради, заявлених до юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають 
у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не 
є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи 
у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на те що спір у справі, що переглядається, у частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до ТОВ «Гадз-Агро», є земельним спором між територіальною громадою та юридичною особою, а тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, цей спір належить до господарської юрисдикції, що виключає його розгляд 
у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій 
в частині вимог до ТОВ «Гадз-Агро» підлягають скасуванню, а провадження 
у справі в цій частині - закриттю. 

Верховний Суд роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи в частині вимог до юридичної особи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях (в межах підстав касаційного оскарження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають під час кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення 
у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

У частинах першій, другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи наведене, судові рішення підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог, заявлених до юридичної особи, провадження в цій частині підлягає закриттю. У іншій частині вимог зазначені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

Керуючись статтями 398, 402, 409, 410, 412, 414, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Додаткові пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , пояснення заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури залишити без розгляду.

Касаційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 
2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 
2025 року в частині позовних вимог заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадз-Агро» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	І. А. Воробйова    	
	А. Ю. Зайцев    	
	Є. В. Коротенко    	
	В. М. Коротун