Справа №295/16354/24
Категорія 9
2/295/379/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.
представника позивача - адвоката Вернидуба Д.В.
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Демчик Н.О.
представника третьої особи- адвоката Козирєва І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим представником ОСОБА_2 – адвокатом Вернидубом Дмитром Вікторовичем, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання права власності за набувальною давністю,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Адвокат Вернидуб Д.В. звернувся з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на 2/12 ідеальних частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_2 є співвласником 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира, іншими співвласниками згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно є: ОСОБА_5 розмір частки становить 1/4; ОСОБА_6 – 1/4; ОСОБА_7 , померлий власник, який за життя мав право власності на 1/4 частку домоволодіння; ОСОБА_4 - 1/12 ідеальної частки, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_7 .
У позивача відсутній спір з приводу права власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Після смерті ОСОБА_7 ніхто, окрім ОСОБА_4 , яка вступила в спадщину і оформила спадкові права, не заявляв свої права, на спадкове майно.
Отже, позивач вважає, що з 22.05.2004 відсутній титульний власник на 2/12 ідеальних частки житлового будинку АДРЕСА_2 , які на праві власності належали померлому ОСОБА_7 .
Адвокат Вернидуб Д.В. зауважує, що ОСОБА_2 в період з 1991 року по 2024 рік проживає у приміщеннях, позначених на плані технічного паспорту на житловий будинок під літерами 2-П, "2-1, "2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2- 6,2-7, 2-8, що складають площу 85,4 м2, позивач з 2004 року після смерті ОСОБА_7 по теперішній час користується часткою в будинку в розмірі 5/12, яка складається з частки, яка належить їй на праві власності, та 2/12, які залишились після смерті ОСОБА_7 і не мають титульного власника.
В позові вказано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заявили свої права на спадкування за померлим ОСОБА_7 , проте спадкові права не оформили, тобто фактично відмовились від спадкового майна та не несуть тягар з його утримання.
Представник позивача зазначає, що з 2004 року ОСОБА_2 добросовісно, відкрито та безперервно здійснює володіння вказаним майном, а відтак просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Згідно з ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

07.01.2025 адвокат Козирєв І.М. в інтересах ОСОБА_4 направив письмові пояснення (Том №1 а.с. 73-76), в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Заперечення обгрунтовані тим, що обставини, викладені в тексті позовної заяви, є надуманими та не підтверджені належними і допустими доказами. 
В поясненнях вказано, що ОСОБА_4 є співвласником 1/12 ідеальної частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , фактично в її користуванні перебувають приміщення 2-4, 2-3; приміщення 2-ІІ, 2-1, 2-6, 2-7, 2-8 перебувають у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; приміщення 2-2 та 2-5 перебувають у користуванні ОСОБА_2 .
Зазначено, що ОСОБА_2 позбавила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 можливості користуватись приміщеннями будинку, хоча вони своєчасно заявили про свої спадкові права після смерті батька - ОСОБА_7 та прийняли спадщину, інформація про відсутність титульного власника не відповідає дійсності.
Представник третьої особи звертає увагу, що в позовній заяві адвокат Вернидуб Д.В. перерахував фактично усі приміщення частини житлового будинку, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є спадкодавцями після смерті батька ОСОБА_7 .
На думку адвоката Козирєва І.М., за позивачем не може бути визнано право власності на частину приміщень, які знаходяться у спільному користуванні співвласників.

Відповідно до ухвали суду від 30.06.2025 задоволено клопотання адвоката Вернидуба Д.В., витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Мокрецької О.О. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (том №1 а.с. 119).
Згідно з ухвалою суду від 30.06.2025, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків,закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначений по суті (том №1 а.с.116-117). 

На виконання вимог ухвали суду від 30.06.2025 від приватного нотаріуса Мокрецької О.О. надійшла відповідь (том №1 а.с. 139).
Згідно з ухвалою суду від 28.10.2025 задоволено клопотання адвоката Вернидуба Д.В., витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіваналежним чином засвідчену копію спадкової справи, яка заведена щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (том №1 а.с. 144).
07.11.2025 на виконання вимог ухвали суду від 28.10.2025 з Житомирського обласного державного нотаріального архіва надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (том №1 а.с. 146 - 247).

В судовому засіданні 23.04.2026 адвокат Вернидуб Д.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Додатково вказав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 проживали у фактичних шлюбних відносинах, разом придбали частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка за рішенням суду за позивачем визнано право власності на частку на вказаний будинок. Після смерті чоловіка їх спільна донька ОСОБА_4 вступила в спадщину на 1/12 ідеальну частку домоволодіння, право власності на інші 2/12 частки житлового будинку не оформлено, тобто їх титульний власник фактично відсутній.
Представник позивача звертав увагу, що ОСОБА_2 після смерті чоловіка утримує належну йому частку житлового будинку в ідеальному стані, провела там ремонтні роботи, замінила конструктивні елементи на нові, провела єдину неподільну систему електропостачання та опалення всіх приміщень квартири АДРЕСА_3 , здійснює оплату комунальних послуг. Після смерті чоловіка спадщину прийняла донька ОСОБА_4 , сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали заяви про вступ в спадщину, проте спадкові права не оформили, спірним майном не цікавляться, не утримають його, а відтак просив визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/12 частки житлового будинку за набувальною давністю. 

Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Демчик Н.О. просила відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Адвокат зазначила, що в матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію права власності відповідачів на спірну частину майна, проте на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/15515/14 визнано за відповідачами право власності в порядку спадкування по 1/12 частці спірного житлового будинку за кожним. Додатково вказала, що відповідачі цікавились і цікавляться спадковим майном, подали заяви про вступ в спадщину, на теперішній час не можуть оформити право власності на спадкове майно, оскільки один з відповідачів проходить службу в Збройних Силах України, інший - має скрутне матеріальне становище. Крім того, адвокат вказала, що весь час ОСОБА_2 чинить відповідачам перешкоди в користуванні належним їм майном, між позивачем та відповідачами існують неприязні стосунки, саме тому вони не з`являються за місцем проживання батька і не користуються належним їм майном. На думку адвоката Демчик Н.О., підстави для визнання права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України, відсутні. 

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв.

 
Представник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмових поясненнях, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

 
В судових засіданнях 12.02.2026 та 23.04.2026 були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є сусідами позивачки, які вказали, що не бачили відповідачів за адресою АДРЕСА_1 . За цією адресою постійно проживає ОСОБА_2 , її син ОСОБА_13 та донька ОСОБА_14 , які відкрито володіють будинком проводять в ньому ремонтні роботи.

 
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 11.04.1991 ОСОБА_7 придбав частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Том № 1 а.с. 220).
Учасниками судового провадження не заперечувалось, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 разом проживали, проте в зареєстрованому шлюбі не перебували.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується змістом копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (том №1 а.с. 12).
Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2005 на підставі ст. 48 Закону України "Про власність", ст. 113 ЦК України, за ОСОБА_2 визнано право власності на частину домоволодіння АДРЕСА_2 , що також підтверджується змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2022 (том №1 а.с. 9, 10-11). 
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2018 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_7 по 1/4 частці за кожним. Співвласниками іншої половини житлового будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Том № 1 а.с. 227-229).
З матеріалів спадкової справи № 495/2004, яка заведена після смерті ОСОБА_7 , судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які у встановленому порядку і строк подали заяви про вступ у спадщину (Том № 1 а.с. 147-247).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі постанови державного нотаріуса Другої Житомирської державної нотаріальної контори від 29.10.2012 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю можливості визначити повне коло спадкоємців на частку заявників у спадковому майні, оскільки заявники не змогли надати довідку про склад осіб, які були зареєстровані із спадкодавцем на момент його смерті, що унеможливило видачу свідоцтва про право на спадщину (Том № 1 а.с. 175-176).
ОСОБА_2 від свого імені також подавала заяву про вступ в спадщину (Том № 1 а.с. 150).
Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.06.2015, яке залишено без змін на підставі ухвали апеляційного суду Житомирської області від 27.07.2015, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 про встановлення факту проживання зі спадковдавцем ОСОБА_7 однією сім`єю (Том № 1 а.с. 190-193).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округа 19.12.2018, ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом після смерті батька - ОСОБА_7 , спадкове майно складається з 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на спадщину видано на 1/12 частину спадкового майна, іншими спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, але яким свідоцтво не було видано, є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Том №1 а.с. 236).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду
Нормами статей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Положеннями частин 1, 4 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

В постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

В постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 Верховний Суд зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: 
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. 

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Позивач претендує на визнання за нею права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, яка на праві власності належала ОСОБА_7 , з яким вона проживала. Спір зі співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким на праві власності належить інша частина житлового будинку, у позивачки відсутній. 
Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 в рівних частинах є його діти ОСОБА_4 (спільна з позивачкою донька), а також відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що відповідачі не мають прав на спадкове майно, оскільки вони не оформили спадщину після смерті їх батька ОСОБА_7 і не зареєстрували право власності на нього з огляду на таке.
Згідно із частинами 1, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги за законом після смерті батька, вступили в спадщину на підставі положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України, а відтак з огляду на норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкове майно належить їм з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті батька (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Відсутність відомостей про зареєстроване право власності на 2/12 частки житлового будинку за відповідачами в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, на які претендує позивачка, на що посилається представник позивача, не спростовує обставини, встановлені судом, що відповідачам належить майно, яке вони успадкували після смерті батька. 
Крім того, судом встановлено, що відповідачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину законом, оскільки вони не змогли надати всі документи для встановлення повного кола спадкоємців, які були наявні у позивачки (зокрема, будинкова книга), що фактично унеможливило зареєструвати право власності в порядку спадкування.
Отже, судом встановлено, що відповідачам належить право на майно, на яке претендує позивач, що в свою чергу виключає можливість визнання права власності на нього за позивачем за набувальною давністю. 
Крім того, добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач була достовірно обізнана про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спадкових прав на спірну частину житлового будинку, після смерті ОСОБА_7 неодноразово позивалась до відповідачів як до спадкоємців.
Матеріалами справи і поясненнями учасників судового провадження підтверджується, що між позивачкою та відповідачами існують вкрай неприязні стосунки, саме позивач заперечує право відповідачів на майно, що фактично позбавляє відповідачів можливості спільно користуватися ним, брати участь в його утриманні, проте не спростовує ту обставину, що вони мають законні права на нього, які були реалізовані у порядку та спосіб, передбачені законом.
Викладене вище дає суду підстави для висновку, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

Під час судового розгляду справи в судовому засіданні адвокат Демчик Н.О. посилалась на те, що на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.11.2014 у справі 295/15515/14-ц за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування на 1/12 частку за кожним в житловому будинку АДРЕСА_2 .
Водночас, адвокат Демчик Н.О. копію зазначеного судового рішення до матеріалів справи не долучила, як і не подавала клопотання про її витребовування, а до процесуальних повноважень суду не належить самостійно збирати і долучати докази, що є порушенням принципу диспозитивності та змагальності судового процесу, які визначені в ст. 12, 13 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що адвокат Демчик Н.О. вступила в справу з 14.01.2025, фактично з дати призначення першого підготовчого засідання, за весь час перебування справи в провадженні суду не скористалась наданим процесуальним правом для долучення до матеріалів справи доказів, а за неможливості їх надання самостійно - не ставила клопотання перед судом про їх витребовування.
З огляду на те, що в матеріалах справи відсутнє рішення суду, на яке посилалась представник ОСОБА_16 , а відтак суд позбавлений процесуальної можливості надати йому оцінку і посилатися на нього як на доказ. 
Також суд не надає оцінку показам свідків, які були допитані в судовому засіданні, оскільки їх зміст, як доказів, немає правового значення для вирішення спору. Сам по собі факт не проживання відповідачів в будинку, право на який вони мають за законом, не входить до предмета доказування у спірних правовідносинах і не є підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, а відтак такі докази є неналежними в розумінні вимог ст. 77 ЦПК України в контексті обставин, які підлягають доказування в цій справі.

V. Розподіл судового збору.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, при зверненні до суду з позовом позивач була звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 158, 244, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник позивача: адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович, робоча адреса: місце знаходження: АДРЕСА_4 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Представник відповідача ОСОБА_1 : адвокат Демчик Наталія Олександрівна, робоча адреса: АДРЕСА_7 .
Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Представник третьої особи: адвокат Козирєв Ігор Миколайович, робоча адреса: АДРЕСА_8 . 

Повний текст рішення складений 04.05.2026.

Суддя О.В. Стрілецька