Номер провадження 2/754/5042/26
Справа №754/1745/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

02 червня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності
СУТЬ СПОРУ
06.02.2026 Позивачка звернулася до суду з позовом до Відповідача про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності.
Позивачка у позовній заяві (з урахуванням уточнення позовних вимог від 22.04.2026) просить припинити право власності Відповідача на 1/12 частку у спільному майні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на цю частку, та виплатити Відповідачу компенсацію вартості 1/12 частки в розмірі 190 612,49 грн, які внесено на депозитний рахунок суду.
Позов подано на захист майнових прав і мотивований тим, що Позивачка є власницею 11/12 часток спірної квартири, а Відповідач має 1/12 частки. Частка Відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим через неприязні стосунки. Припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача, з огляду на те, що він забезпечений іншим житлом та не проживає у спірній квартирі з 1994 року.
Відповідач подав відзив на позовну заяву та заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки Позивачка має у власності іншу квартиру, тому не має гострої потреби у спірному житлі. Відповідач зазначав, що він проживав у квартирі з 2011 по 2015 роки, є особою з інвалідністю ІІ групи, і припинення права власності на його частку завдасть йому істотної шкоди.
Позивачка у відповіді на відзив від 04.04.2026 та додаткових поясненнях вказала, що вартість частки внесена на депозитний рахунок суду, а наявність у неї іншого житла не перешкоджає припиненню права власності Відповідача за наявності передбачених законом підстав. 
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
09.03.2026 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
25.03.2026 Відповідач заявив клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи.
Суд відхилив це клопотання, оскільки відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Позивачка на підтвердження вартості спірного майна надала Звіт про оцінку майна від 27.12.2025, а також довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.04.2026, згідно з якою вартість 1/12 частки була збільшена та складає 190 612,49 грн.
Відповідач, заперечуючи щодо визначеної вартості майна та заявляючи клопотання про призначення судової експертизи, обмежився лише твердженнями про заниженість ціни. Проте Відповідач не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та надати суду власний альтернативний звіт про оцінку майна або висновок експерта, виготовлений на його замовлення, який би доводив іншу вартість квартири та обґрунтовано викликав сумніви у правильності доказів Позивачки. Жодних таких доказів Відповідач суду не надав.
При цьому Відповідач зазначив, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, має скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим просив покласти обов`язок з оплати вартості такої експертизи виключно на Позивачку. Тобто Відповідач фактично відмовився самостійно нести витрати на проведення експертизи за його клопотання, що ЦПК України не передбачено.
Сама лише незгода сторони з наданою іншою стороною оцінкою майна без надання належних зустрічних доказів не є достатньою підставою для призначення судової експертизи за ініціативою чи ухвалою суду в розумінні пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України.
18.04.2026 Позивачка подала клопотання про долучення доказів, а саме електронної довідки про оціночну вартість майна та банківських квитанцій про внесення коштів на депозитний рахунок суду.
22.04.2026 Позивачка подала клопотання про уточнення позовних вимог, де просила виплатити Відповідачу компенсацію в розмірі 190 612,49 грн з огляду на надану довідку про оціночну вартість майна, та надала докази доплати відповідної суми на депозитний рахунок суду. Позивачка зауважила, що вказана вартість є виключно оціночною, а не ринковою, оскільки вона сформована державною установою автоматично, без виїзду спеціаліста на об`єкт та без фотофіксації. Позивачка пояснила, що така оцінка не враховує фактичного технічного стану квартири, фізичного зносу будинку (який введено в експлуатацію у 1970 році) та стану інженерних мереж, що свідчить про завищену вартість об`єкта. Незважаючи на це, з метою уникнення подальших спорів щодо вартості частки, Позивачка погодилася з цією сумою і 15.04.2026 здійснила доплату на депозитний рахунок суду в розмірі 49 745,66 грн.
22.04.2026 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
21.05.2026 Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з перебуванням за межами України та станом здоров`я.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 48,4 кв. м, житловою площею 29,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка є власницею 11/12 часток цієї квартири у праві спільної часткової власності. З них 3/4 частки належать їй на підставі Договору дарування 3/4 частки квартири від 17.03.2023 року, що надійно підтверджується самим договором та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2023 року. Інша 1/6 частка належить Позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2026 року (після смерті матері сторін)
Відповідач є власником 1/12 частки вказаної квартири, яку він набув у порядку спадкування за законом після смерті матері (Відповідач подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, проте наразі свідоцтво про право на спадщину не оформив). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із статтею 1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє свідоцтва про право на спадщину. 
Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харчовик" № 1 від 16.01.2026 року підтверджується, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та фактично проживають Позивачка та члени її сім`ї. Зокрема, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - батько Позивачки, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - безпосередньо Позивачка, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - син Позивачки, ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - син Позивачки, ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) - брат чоловіка Позивачки.
Натомість Відповідач забезпечений іншим житлом. Зокрема, з 1994 року він зареєстрований та має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 05.07.1994 року та Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 17564 від 09.10.2012 року, виданою ЖЕК № 514. Крім того, Відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок у АДРЕСА_3 ), що підтверджується Договором купівлі-продажу від 14.11.2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16901898 від 04.12.2007 року.
Згідно з Висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 22.01.2026 № 10685, складеним судовим експертом Стасюк Марією Юріївною, виділити в натурі 1/12 частку квартири, що становить 4,03 кв. м, з технічної точки зору не вбачається можливим. Поділ спірної квартири співмірно до часток кожного із співвласників також є неможливим. 
Відповідно до Звіту про оцінку майна від 27.12.2025 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_3 від 08.07.2023), ринкова вартість усієї спірної квартири загальною площею 48,4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , становить 1 690 402,00 грн.
Оцінка проводилася на замовлення Позивачки на підставі договору № 2025/104 від 25.12.2025 із застосуванням порівняльного методичного підходу.
За даними електронної довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.04.2026 № 201-20260409-0011504042, яка була сформована на сайті Єдиної бази даних Фонду державного майна України за запитом Позивачки ОСОБА_1 , оціночна вартість усієї спірної квартири загальною площею 48,4 кв. м становить 2 287 349,92 грн.
Виходячи з цієї вартості, вартість 1/12 частки Відповідача (4,03 кв. м) становить 190 612,49 грн (2 287 349,92 грн / 12).
Позивачка повністю внесла вказану суму на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанціями від 14.03.2026 № 287839347 на суму 90 000,00 грн, від 15.03.2026 № 288020095 на суму 50 866,83 грн та від 15.04.2026 № 292295270 на суму 49 745,66 грн.
ОЦІНКА СУДУ
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним (частина перша статті 321 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина друга статті 358 ЦК України). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (частина третя статті 358 ЦК України). У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частина третя статті 358 ЦК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
Відсутність конструкції "за наявності одночасно" у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (пункт 76 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 (провадження № 61-18278сво23)).
Тлумачення змісту статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (постанова Верховного Суду від 20.08.2025 у справі № 755/589/24).
Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 20.08.2025 у справі № 755/589/24).
Під час вирішення спорів за вимогою одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні, яким є житло, шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, підлягає врахуванню майновий стан відповідача (відповідачів), а саме можливість сплатити компенсації вартості частки, право позивача на яку припиняється та передається відповідачу (відповідачам), та чи не призведе виконання відповідного рішення про стягнення компенсації до звернення стягнення на ту частку, право на яку передано іншим співвласникам відповідним судовим рішенням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 466/2128/23 (провадження № 14-96цс25)). Вирішуючи спори у справах про припинення права на частку в об`єктах нерухомості, особливо у тих, які є єдиним житлом, мають враховуватися особливості такого об`єкта, оцінюватися баланс інтересів сторін спору з урахуванням платоспроможності особи, на яку покладається обов`язок сплатити компенсацію за частку іншого співвласника, та критерії втручання у право особи на житло відповідно до приписів статті 8 Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 466/2128/23 (провадження № 14-96цс25)).
У цій справі Суд встановив, що виділення сторонам в натурі належної Відповідачу 1/12 частки спірного житлового приміщення є неможливим, через те, що частка Відповідача у загальній площі квартири становить 4,03 кв. м. Квартира є неподільною річчю, що підтверджується висновком експерта.
Спільне володіння та користування сторонами даною квартирою є неможливим. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Навіть враховуючи твердження Відповідача про те, що він тимчасово проживав у спірній квартирі у період з 2011 по 2015 роки, сторонами не заперечується той факт, що з 2015 року і на момент розгляду справи Відповідач вказаним житлом не користується. Отже, фактичні відносини спільного володіння між сторонами припинені тривалий час тому. 
Позивачка та Відповідач не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, перебувають у конфліктних стосунках, що підтверджується змістом процесуальних заяв та наданим листуванням. Суд також бере до уваги доводи Позивачки про те, що Відповідач, прийнявши спадщину, тривалий час ухиляється від отримання свідоцтва про право на спадщину та здійснення державної реєстрації свого права власності на 1/12 частку, що створює стан правової невизначеності та перешкоди для Позивачки як власниці основної частки у реалізації її правомочностей. Зокрема, відсутність належно зареєстрованого іншого співвласника суттєво ускладнює повноцінне управління майном, в тому числі укладання або переоформлення договорів про надання житлово-комунальних послуг, а також фактично унеможливлює розпорядження квартирою в цілому.
Суд бере до уваги доводи Відповідача про те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи. Однак, Суд наголошує на тому, що така обставина не виключає можливості застосування положень статті 365 ЦК України. Визначальним є те, чи завдасть припинення права на частку істотної шкоди особі. 
Доводи Відповідача про те, що припинення його права на 1/12 частку квартири завдасть істотної шкоди його інтересам, є необґрунтованими. 
Суд встановив, що спірна квартира не є його єдиним житлом, розмір його частки (4,03 кв. м) об`єктивно не дозволяє використовувати її для повноцінного проживання. Відповідач не користується спірною квартирою щонайменше з 2015 року, тобто тривалий час, він має у власності інше нерухоме майно, зокрема, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де він фактично проживає, а також житловий будинок у Київській області. При цьому його твердження про те, що житловий будинок у с. Катюжанка лише формально зареєстрований на нього, а фактично належить колишній дружині, є необґрунтованими, оскільки не відповідають даним Державного реєстру речових прав. 
Отже, припинення права власності на частку істотно не погіршить умов життя Відповідача та не вплине негативно на стан його здоров`я чи соціальний захист. Відповідач отримає справедливу матеріальну компенсацію за свою частку, яка складає 190 612,49 грн, визначену на підставі належних, допустимих та достатніх доказах, і ці кошти вже внесені Позивачкою на депозитний рахунок суду.
Посилання Відповідача на те, що Позивачка має у власності іншу квартиру, не спростовує наявності підстав для задоволення позову, зважаючи на те, що предметом спору є припинення права саме Відповідача на незначну частку в неподільному майні за наявності визначених статтею 365 ЦК України підстав, які Позивачкою доведені.
Заперечення Відповідача щодо майнового стану Позивачки, зокрема посилання на наявність у неї на праві власності іншої квартири на АДРЕСА_5 , проведення там ремонту та придбання автомобіля, є безпідставними, оскільки стаття 365 ЦК України не визначає такі критерії. Реалізація Позивачкою, як власницею 11/12 часток, свого права на припинення небажаної спільної власності є легітимною метою, незалежно від наявності у неї іншого майна чи фінансових ресурсів. Здатність Позивачки виплатити компенсацію свідчить про дотримання балансу інтересів та гарантує виконання рішення суду 
Вирішуючи спори у справах про припинення права на частку в об`єктах нерухомості, особливо у тих, які є єдиним житлом, мають враховуватися особливості такого об`єкта, оцінюватися баланс інтересів сторін спору з урахуванням платоспроможності особи, на яку покладається обов`язок сплатити компенсацію за частку іншого співвласника, та критерії втручання у право особи на житло відповідно до приписів статті 8 Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 466/2128/23).
У цій справі спірна квартира не є єдиним житлом Відповідача, він забезпечений іншим житловим приміщенням, тому припинення його права на незначну частку з виплатою грошової компенсації не становить надмірного тягаря для Відповідача та не є порушенням статті 8, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд також відхиляє аргументи Відповідача про те, що Позивачка під час приватного листування пропонувала викупити його частку за більшу суму у розмірі 4 000 доларів США, що, на його думку, свідчить про цілеспрямоване заниження нею вартості майна у суді. З матеріалів справи встановлено і Позивачка в судовому засіданні це підтвердила, що вказана пропозиція дійсно мала місце, однак вона була спрямована на добровільне позасудове врегулювання спору шляхом укладення нотаріального договору про розподіл спадкового майна, на що Відповідач згоди не надав та не висловив жодних зустрічних пропозицій. 
Суд наголошує, що суми, запропоновані сторонами під час переговорів для мирного врегулювання, не є визначальними для суду та не є беззаперечним доказом дійсної ринкової вартості майна. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Зважаючи на те, що Відповідач відмовився від добровільного продажу та не надав суду жодних належних зустрічних доказів для спростування вартості його частки у розмірі 190 612,49 грн, визначеної на підставі Звіту про оцінку майна від 27.12.2025 року (ринкова вартість), електронної довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.04.2026 № 201-20260409-0011504042, посилання Відповідача на досудові пропозиції Позивачки не є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Вимога позивачки про визнання за нею права власності на раніше належну відповідачу незначну частку у праві спільної власності на неподільне майно є тією вимогою, яка забезпечує досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги призводить до остаточного вирішення спору між сторонами (пункт 97 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 (провадження № 61-18278сво23)). Отже, з метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки (пункт 110 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 (провадження № 61-18278сво23)). 
Зважаючи на викладене, позовні вимоги про припинення права власності Відповідача на 1/12 частку квартири з виплатою йому відповідної грошової компенсації та визнання права власності на цю частку за Позивачкою підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Суд, визначаючи розмір судового збору, виходить із вартості майнового права, що становить 190 612,49 грн. 
Зважаючи на те, що Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, він звільняється від відшкодування Позивачці витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. 
Судовий збір у розмірі 1 906,12 грн (квитанція № 4597-9686-9383-5629 від 31.01.2026 року про сплату судового збору на суму 1 408,67 грн; квитанція № 1185-0274-4447-2171 від 15.04.2026 року про доплату судового збору на суму 497,45 грн).
Також Позивачка понесла витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 9 000,00 грн (договір про надання послуг з проведення дослідження № 001/01-26 від 08.01.2025, рахунок на оплату № 0901261 від 09.01.2026, банківська квитанція № 278825080 від 11.01.2026 та акт про надання послуг № 7 від 22.01.2026).
Позивачка понесла також витрати на визначення ринкової вартості майна (оцінки) у розмірі 2 500,00 грн, що підтверджується договором про надання послуг з оцінки майна № 2025/104 від 25.12.2025, банківською квитанцією № 276823746 від 25.12.2025 та актом прийому-передачі наданих послуг по договору від 27.12.2025. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/12 частку у спільному майні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його 1/12 частки у спільному майні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 190 612,49 грн, які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду згідно з квитанціями від 14.03.2026 № 287839347, від 15.03.2026 № 288020095 та від 15.04.2026 № 292295270.
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 906,12 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного дослідження й оцінки майна в розмірі 11 500,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повне рішення складено та підписано 02.06.2026
Суддя        Інна КОВАЛЕНКО