Справа № 147/804/26 
Провадження № 3/147/354/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2026 року с-ще Тростянець 

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративні матеріали, які надійшли від Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України,
за частинами 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в:
Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, на підставі протоколу про вчинення військове адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 31 березня 2026 року надійшли до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону 06 квітня 2026 року. У результаті реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду справі присвоєно єдиний унікальний номер 147/804/26, номер провадження 3/147/354/26. 
З зазначеного протоколу про військове адміністративне правопорушення вбачається, зокрема, що майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , недбало ставлячись до військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, вчинила недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме відмовила у прийому військовослужбовців, з числа осіб, які самовільно залишили військові частини для поновлення останніх на військовій службі з метою подальшого виконання ними конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Також, 06 квітня 2026 року до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, на підставі протоколу про вчинення військове адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 31 березня 2026 року. У результаті реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду справі присвоєно єдиний унікальний номер 147/805/26, номер провадження 3/147/355/26. 
Відповідно до зазначеного вище протоколу про військове адміністративне правопорушення від 31.03.2026, майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , недбало ставлячись до військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, наказу Міністерства оборони України від 22.12.2016 №706 «Про порядок допуску службових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України на території військових частин, установ, організацій», наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 13.10.2014 №262 «Про затвердження Інструкції про організацію та проведення перевірок у Збройних Силах України органами управління та підрозділами Військової служби правопорядку у Збройних Силах України», вчинила недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме відмовила в пропуску на територію військової частини та проведення перевірки згідно з приписом та наявністю посвідчення посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
З огляду на викладене, суд вважає, за необхідне об`єднати зазначені вище адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 та за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП в одне провадження, присвоївши єдиний номер 147/804/26 та номер провадження 3/147/354/26.
Перед початком судового розгляду справи ОСОБА_1 роз`яснено права відповідно до ст. 268 КУпАП та ознайомлено з положеннями ст. 63 Конституції України.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих їй адміністративних правопорушеннях не визнала, подала письмові пояснення, а саме в частині вимог Тимчасового алгоритму, зазначила, що Тимчасовий алгоритм дій посадових осіб Збройних Сил України щодо прийому та призначення військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертували та повернулися до Збройних Сил України є додатком до окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05 лютого 2026 року №1361/С/ДСК (далі за текстом Тимчасовий алгоритм та Особливе доручення ГК ЗС України відповідно). Згідно із п. 1 Тимчасового алгоритму, останній застосовується виключно за наявності наступних підстав:
- військова служба військовослужбовця, які СЗЧ, не призупинена;
- військова частина входить до Переліку військових частин, до яких повинні добровільно прибувати військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини чи місця несення служби або дезертували, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2024 року №793. 26 березня 2026 року службові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 прибули до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 та повідомили мету свого прибуття – доставити військовослужбовців, які СЗЧ, до військової частини НОМЕР_1 , що нею не оспорюється. Поряд із тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які фактичні дані, що свідчать про те, що військовослужбовцям, які СЗЧ та 26 березня 2026 року були доставлені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 військова служба не була призупинена. Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які фактичні дані, що свідчать про включення військової частини НОМЕР_1 до Переліку військових частин, до яких повинні добровільно прибувати військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини чи місця несення служби або дезертували, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2024 року №793, так і про добровільність прибуття цих військовослужбовців та наявність у них наміру продовжувати проходження військової служби. Поряд із тим, при складанні протоколу не враховано, що доставка представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 військовослужбовців, які СЗЧ, 26 березня 2026 року була здійснена з порушенням інституційного механізму та без врахування зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а саме наказу Міністерства оборони України від 12 травня 2016 року №253 «Про розподіл Зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України». Щодо відеозапису, здійсненого молодшим сержантом ОСОБА_2 зазначає, що він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки здійснений поза межами компетенції військовослужбовців Військової служби правопорядку, не є цілісним, повним та послідовним, не містить безперервної фіксації події, часу початку та завершення його здійснення, та спотворює фактичні обставини справи. Зазначає, що автором протоколу ОСОБА_3 не врахований та не був долучений до матеріалів справи лист адресований військовою частиною НОМЕР_3 до Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону №607/14697 від 31 березня 2026 року, зі змісту якого випливає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 20 березня 2026 року №161 «Про організацію приймання-передачі військової частини НОМЕР_1 » в період з 25 по 27 березня 2026 року комісією з приймання військової частини НОМЕР_3 від командира військової частини НОМЕР_4 (далі Комісія) проводились заходи щодо передачі особового складу, матеріальних засобів, озброєння та військової техніки. Під час роботи Комісії випадків невиконання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05 лютого 2026 року №1361/С/ДСК не виявлено.
Відповідно до поданих пояснень ОСОБА_1 в частині прибуття працівників ВСП 27 березня 2026 року до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , остання зазначає, зокрема, що зазначені у протоколі твердження не відображають фактичний стан справ, а дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 не відповідають вимогам керівних документів з огляду на наступне. До Протоколу додається припис на виконання завдання майору ОСОБА_4 , майору ОСОБА_5 (реєстраційний номер 817/6732 від 27 березня 2026 року. Зазначає, що відсутні реквізити розпорядчого акту начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (дата, реєстраційний номер), який є підставою виготовлення зазначеного припису, що викликає сумніви у прийнятті рішення про проведення перевірки у встановлений спосіб. Крім того, метою вибуття майора ОСОБА_4 та майора ОСОБА_5 визначено «проведення перевірки дотримання вимог окремого доручення Головнокомандувача збройних Сил України від 07.08.2025 №142249С2-2024. Порядок зберігання зброї та боєприпасів». Однак, пунктом 3 окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.02.2026 №1361/С/ДСК визначено окреме доручення Головнокомандувача збройних Сил України від 07.08.2025 №142249/С2-2024 (із змінами від 15.11.2025 №144419/С) не застосовувати. В свою чергу, однією з підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є вимоги наказу Міністра оборони України від 22.12.2016 №706 «Про порядок допуску службових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України на територію військової частини». Додатком до наказу МОУ №706 є форма, згідно з якою виготовляється припис, одним із реквізитів якого є напис «дійсний у разі пред`явлення посвідчення військовослужбовця Військової служби правопорядку у Збройних Силах України». Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 не було пред`явлено посвідчення військовослужбовця ВСП у ЗСУ, випливає як пояснень майора ОСОБА_6 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.03.2026 року, так і за відсутності копій таких посвідчень в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Представник ОСОБА_1 - Павленко М. В. підтримав пояснення подані його довірителькою в повному обсязі, на підтвердження наявних у справі пояснень надав додаткові документи та витяги. Додатково зазначив, що у протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено у чому конкретно полягало недбале ставлення ОСОБА_1 , які саме службові обов`язки нею не виконано. Також зазначав, про недоведеність обставин зазначених у протоколах належними та допустимими доказами. 
У судових засіданнях були допитані свідки, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Так, свідок ОСОБА_4 показав, що він працює начальником розгляду звернень громадян ІНФОРМАЦІЯ_5 . Представниками ВСП на виконання вимог Головнокомандувача здійснюють дії по розшуку осіб, які СЗЧ та повернення їх до батальйонів резервів. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 20 військовослужбовців доставили увечері до Верхівки, однак посадова особа ОСОБА_9 відмовила у прийнятті військовослужбовців і вони поїхали. У зв`язку з чим його керівником надано доручення перевірити обставини, які мали місце 26.03.2026 у зв`язку із повідомленням. 27.03.2026 прибувши на КПП, відрекомендувався і йому повідомили, що прийде начальник штабу. Ознайомившись із приписом ОСОБА_1 повідомила, що у приписі вказано недійсне розпорядження і пішла, пояснення будь-які відмовилась надавати. У зв`язку з цими обставинами вони залишили розташування військової частини. Повідомив, що фіксація події ним не здійснювалась, а також те, що раніше проблем з цією військовою частиною не було.
Свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що він старший офіцер групи логістики ІНФОРМАЦІЯ_5 , і 27.03.2026 разом з ОСОБА_10 , на підставі припису прибули до військової частини НОМЕР_1 . Прийшла пані ОСОБА_9 , дали їй припис, вона з ним ознайомилась і сказала, що їх не пропустить, хотіли продовжити розмову, однак вона їх залишила, а на КПП повідомила щоб їх не пропускали. Зазначив, що він особисто пред`явив посвідчення офіцера, що пред`являв ОСОБА_11 він не бачив. Зазначає, що метою його перевірки була перевірка обліку зброї, щодо подій, які мали місце напередодні (26.03.2026) йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_2 , повідомив, що він працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 і у березні, точної дати не пам`ятає був відряджений на Верхівку відвезти хлопців Близько 18:00 години прибули, він як старший групи підійшов на КПП, йому повідомили, що потрібно очікувати до особливого розпорядження, 1,5 – 2 години зачекав, знову підійшов, йому знову сказали зачекати, коли він підійшов вкотре вже на друге КПП йому повідомили по радіозв`язку, що їх приймати не будуть, військовий на КПП повідомив, що цю інформацію повідомила на начальник штабу, особисто її він не бачив. У зв`язку з цими обставинами близько 19 осіб поїхали назад. Повідомив, що відео він зняв для себе на особистий телефон для того, щоб відзвітуватися перед своїм керівництвом, а саме щоб підтвердити що військовослужбовців не завіз не зі своєї вини. Зазначив, що на кожного військовослужбовця наявні матеріали, а те чи в них призупинена військова служба чи ні, свідку не відомо, адже він їх лише зобов`язаний доставити. Усі військовослужбовці із Хмельницької області, рішення щодо місця їх доставки приймає не він, а керівництво. Повідомив, що після того, як вони прибули у військовій частині приймали ВСП з військовослужбовцями з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , їх приймали. Ця інформація йому відома від військовослужбовців, які знаходилися на КПП. Повідомив, що раніше доставляли також військовослужбовців до Верхівки, і жодних проблем не виникало. Їм так і ніхто не пояснив чому довелося довго чекати, і їх так і не прийняли, вже вночі вони залишили територію військової частини НОМЕР_1 , і доповіли про ці обставини своєму керівництву. Також своєму керівнику через месенджер він відправив фрагмент відео знятий ним.
Свідок ОСОБА_8 , суду повідомив, що він командир роти військової частини НОМЕР_1 . Про події які мали місце 26.03.2026 йому нічого не відомо, а 27.03.2026 він побачив, що начальник штабу пішла в бік посту, який знаходиться у зоні його відповідальності, у зв`язку з чим він вийшов з нею і стояв неподалік. Бачив, що ОСОБА_1 спілкувалася з особою одягненою у цивільний одяг, про що спілкувалися він не чув і не бачив, що особа пред`являла, бачив лише аркуш паперу формату А4. Спілкування тривало не довго вона розвернулася і пішла, це все що йому відомо.
Вивчивши матеріали справи, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її представника, свідків, перевіривши доводи пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду - тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці.
Об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, тобто у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування.
Диспозиція статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.
Недбале ставлення до служби припускає несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).
Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.
Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України. Так, недбале ставлення до військової служби - це правопорушення у сфері службової діяльності, яке вчинюється тільки з необережності. З суб`єктивної сторони воно характеризується злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю. При службовій недбалості за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально, неякісно ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином або взагалі не виконує.
Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.
Визначення військової службової особи надано у примітці до ст. 172-13 КУпАП, відповідно до якої, під вказаними особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Згідно зі ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначений обов`язок кожного військовослужбовця щодо непорушного додержання вимог Конституції України та законів України, військової дисципліни, знання та виконання своїх обов`язків та додержання вимог Статутів Збройних Сил України. Аналогічні вимоги закріплено у ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
З`ясовуючи питання наявності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, суд має встановити не лише відповідність суб`єкта, але і необхідних елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21 травня 2021 року у справі №185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.
Доказів того, що протоколи про військове адміністративне правопорушення від 31.03.2026, або дії прокурора Добровольської В. В. по їх складенню, чи порушенню вимог чинного законодавства ОСОБА_14 не надано.
Згідно з приписами ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу. При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
А тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
Відповідно до статті 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №329 від 19.11.2025 майор ОСОБА_1 вважається такою, що прибула та приступила до виконання службових обов`язків, для подальшого проходження служби на посаду начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 з 19.11.2025. 
Наведений наказ, службова характеристика та функціональні обов`язки начальника штабу – заступника командира військової частини та копія військового квитка на ім`я ОСОБА_1 , свідчать, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, і перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, а отже така особа є суб`єктом адміністративної відповідальності.
Щодо протоколу про військове адміністративне правопорушення від 31 березня 2026 року, а саме щодо відмови у прийомі військовослужбовців, з числа осіб, які самовільно залишили військові частини.
Судом встановлено, що з протоколу про військове адміністративне правопорушення вбачається, зокрема, що майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , недбало ставлячись до військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, вчинила недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме відмовила у прийому військовослужбовців, з числа осіб, які самовільно залишили військові частини для поновлення останніх на військовій службі з метою подальшого виконання ними конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини.
26 березня 2026 року службові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 прибули до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 та повідомили мету свого прибуття – доставити військовослужбовців, які СЗЧ, до військової частини НОМЕР_1 , що ніким не оспорюється, та підтверджується також листом ІНФОРМАЦІЯ_4 №696/2//4890 від 27.03.2026, листом ІНФОРМАЦІЯ_5 №817/6981 від 30.03.2026 та показами свідка ОСОБА_7 .
З письмових пояснень ОСОБА_1 , наявних у матеріалах справи, вбачається, що остання заперечує свою вину, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які фактичні дані, що свідчать про те, що військовослужбовцям, які СЗЧ та 26 березня 2026 року були доставлені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 військова служба не була призупинена. Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які фактичні дані, що свідчать про включення військової частини НОМЕР_1 до Переліку військових частин, до яких повинні добровільно прибувати військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини чи місця несення служби або дезертували, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2024 року №793, так і про добровільність прибуття цих військовослужбовців та наявність у них наміру продовжувати проходження військової служби. Поряд із тим, при складанні протоколу не враховано, що доставка представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 військовослужбовців, які СЗЧ, 26 березня 2026 року була здійснена з порушенням інституційного механізму та без врахування зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а саме з порушенням наказу Міністерства оборони України від 12 травня 2016 року №253 «Про розподіл Зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України». 
Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини, суд вбачає в її ознаках наявність складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
По-перше, відповідно до окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України, з метою упорядкування дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців Збройних Сил України, які самовільно залишили військову частину або місце служби, затверджено Тимчасовий алгоритм дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців, які повернулися для проходження військової служби в Збройних Силах України, в якому, серед іншого визначено, що військова частина НОМЕР_1 здійснює прийом військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини.
Згідно із Тимчасовим алгоритмом дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців, які повернулися для проходження військової служби в Збройних Силах України від 15.02.2026 №1361/ДСК, серед іншого зазначено, що працівники Військової служби правопорядку у Збройних Силах України доставляють військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, включно до … військової частини НОМЕР_1 .
По-друге, з пояснень свідка ОСОБА_7 , посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 26 березня 2026 року доставляв військовослужбовців, які СЗЧ до військової частини НОМЕР_1 та з пояснень самої ОСОБА_1 випливає, що військовослужбовці доставлені 26 березня 2026 року не залишали автобус у якому приїхали, з показів судом встановлено, що лише після дозволу на прийом таких військовослужбовців надаються документи і особові справи відносно них на комісію, і лише після того можна встановити, чи у таких військовослужбовців, які СЗЧ та 26 березня 2026 року були доставлені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 військова служба не була призупинена чи призупинена, а тому такі припущення ОСОБА_1 необґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. В той час як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
По-третє щодо неврахування працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, варто зазначити, що Тимчасовий алгоритм дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців, які повернулися для проходження військової служби в Збройних Силах України затверджено 15.02.2026 №1361/ДСК на виконання Особливого розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України, в той час, як наказ Міністерства оборони України, який згідно з поясненнями ОСОБА_1 недотримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 «Про розподіл Зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України» №253 прийнятий 12 травня 2016 року. Більше того у судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник не заперечували, що раніше працівника ІНФОРМАЦІЯ_4 привозили військовослужбовців до військової частини НОМЕР_1 , що знайшло своє підтвердження також показами свідка ОСОБА_7 . Стосовно тих обставин, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 заздалегідь не повідомлено уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 про прибуття до них з військовослужбовцями, то це внутрішня співпраця працівників ВСП та резервного батальйону, що не заперечувала і ОСОБА_1 . Не заперечується судом і той факт, що м. Рівне територіально більш наближене до Хмельницької області, аніж до Вінницької області, однак ці обставини не впливають на факт неприйняття військовослужбовців доставлених 26.03.2026 до військової частини НОМЕР_1 .
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що відеозапис, здійснений молодшим сержантом ОСОБА_2 не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки здійснений поза межами компетенції військовослужбовців Військової служби правопорядку, не є цілісним, повним та послідовним, не містить безперервної фіксації події, часу початку та завершення його здійснення, та спотворює фактичні обставини справи, суд зазначає таке. 
Як зазначалося вище, відповідно до статті 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є, зокрема, покази свідків, відеозапис тощо. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що фрагмент відео на особистий мобільний телефон ним зроблено для себе, щоб підтвердити ту обставину, чому ним не доставлено військовослужбовців до резервного батальйону військової частини. Більше того, про те, що по радіозв`язку відповідала начальник штабу, йому повідомив військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , цієї обставини не спростувала і ОСОБА_1 . Тому суд вважає, що у розрізі всіх матеріалів справи і наданих суду пояснень, фрагмент відеозапису не є основним доказом у справі, однак підтверджує викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини.
Стосовно доводів сторони захисту про те, що автором протоколу ОСОБА_3 не врахований та не був долучений до матеріалів справи лист адресований військовою частиною НОМЕР_3 до Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону №607/14697 від 31 березня 2026 року, зі змісту якого випливає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 20 березня 2026 року №161 «Про організацію приймання-передачі військової частини НОМЕР_1 » в період з 25 по 27 березня 2026 року комісією з приймання військової частини НОМЕР_3 від командира військової частини НОМЕР_4 (далі Комісія) проводились заходи щодо передачі особового складу, матеріальних засобів, озброєння та військової техніки. Під час роботи Комісії випадків невиконання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05 лютого 2026 року №1361/С/ДСК не виявлено, суд зазначає таке.
Дійсно з доданої до справи копії листа адресованого військовою частиною НОМЕР_3 до Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону №607/14697 від 31 березня 2026 року випливає, що під час роботи Комісії випадків невиконання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05 лютого 2026 року №1361/С/ДСК не виявлено. Водночас з показів ОСОБА_1 вбачається, що саме вона відповідає за особовий склад військової частини, а факт неприйняття військовослужбовців, які доставлялися працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 26.03.2026 знайшов своє підтвердження, на думку суду ці обставини не виключають відсутність правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
З огляду на встановлені обставини, суд висновку про те, що у діях майора ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15КУпАП - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: відомостями, які наявні в протоколі про адміністративне правопорушення від 31.03.2026; листом ІНФОРМАЦІЯ_4 №696/2//4890 від 27.03.2026, листом ІНФОРМАЦІЯ_5 №817/6981 від 30.03.2026, показами свідка ОСОБА_7 та поясненнями ОСОБА_1 ; витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №329 від 19.11.2025; Функціональними обов`язками начальника штабу-заступника командира військової частини затвердженими командиром військової частини НОМЕР_1 25.12.2025; службовою характеристикою ОСОБА_1 ; копією військового квитка серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 .
За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, що передбачене диспозицією ч. 2 ст.172-15 КУпАП, оскільки вищезазначені факти її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.
Відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).
Таким чином, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП знайшло своє підтвердження «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.
Відповідно до ст. 34 КУпАП, обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.
За таких обставин, вбачаючи в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, що відноситься до військових адміністративних правопорушень, враховуючи особу правопорушника, яка вперше вчинила адміністративне правопорушення, за місцем служби характеризується з позитивної сторони, її ставлення до скоєного, вважаю, що на ОСОБА_1 потрібно накласти стягнення, яке передбачене санкцією ч. 2 ст.172- 15 КУпАП, у виді штрафу у мінімальному розмірі.
Згідно зі ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Зокрема, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Однак, для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №640/7310/19.
Системний аналіз ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори, звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, однак не звільняються від обов`язку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 необхідно стягнути 665,60 грн судового збору.
Щодо протоколу про військове адміністративне правопорушення від 31 березня 2026 року, а саме щодо відмови в пропуску на територію військової частини та проведення перевірки згідно з приписом та наявністю посвідчення посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У протоколі про військове адміністративне правопорушення від 31.03.2026, зокрема, зазначено, що майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , недбало ставлячись до військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, наказу Міністерства оборони України від 22.12.2016 №706 «Про порядок допуску службових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України на території військових частин, установ, організацій», наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 13.10.2014 №262 «Про затвердження Інструкції про організацію та проведення перевірок у Збройних Силах України органами управління та підрозділами Військової служби правопорядку у Збройних Силах України», вчинила недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме відмовила в пропуску на територію військової частини та проведення перевірки згідно з приписом та наявністю посвідчення посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На підтвердження вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП до протоколу додано: 
- лист ІНФОРМАЦІЯ_4 №696/2//4890 від 27.03.2026;
- лист ІНФОРМАЦІЯ_5 №817/6981 від 30.03.2026;
- припис на виконання завдання майору ОСОБА_4 , майору ОСОБА_5 №817/6732 від 27.03.2026;
- письмові пояснення ОСОБА_4 від 28.03.2026; письмові пояснення ОСОБА_5 від 28.03.2026;
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 28.03.2026;
- копію наказу Міністерства оборони України №706 від 22.12.2016;
- копію наказу Генерального штабу Збройних Сил України №268 від 13.10.2024; 
- лист адресований начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 №11350/дек/п від 17.07.2022; 
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №329 від 19.11.2025; 
- Функціональні обов`язки начальника штабу-заступника командира військової частини затвердженими командиром військової частини НОМЕР_1 25.12.2025;
- службову характеристику ОСОБА_1 ; 
- копію військового квитка серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до поданих пояснень ОСОБА_1 в частині прибуття працівників ВСП 27 березня 2026 року до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , остання зазначає, зокрема, що зазначені у протоколі твердження не відображають фактичний стан справ, а дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 не відповідають вимогам керівних документів. Такі доводи сторони захисту знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом.
Так, зі змісту доданого до матеріалів справи припису на виконання завдання майору ОСОБА_4 , майору ОСОБА_5 (реєстраційний номер 817/6732 від 27 березня 2026 року), у останньому відсутні реквізити розпорядчого акту начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (дата, реєстраційний номер), який є підставою виготовлення зазначеного припису.
Метою вибуття майора ОСОБА_4 та майора ОСОБА_5 визначено «проведення перевірки дотримання вимог окремого доручення Головнокомандувача збройних Сил України від 07.08.2025 №142249С2-2024. Порядок зберігання зброї та боєприпасів». 
Однак, пунктом 3 окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.02.2026 №1361/С/ДСК, яке додано до пояснень ОСОБА_1 визначено окреме доручення Головнокомандувача збройних Сил України від 07.08.2025 №142249/С2-2024 (із змінами від 15.11.2025 №144419/С) не застосовувати. 
Стосовно доводів сторони захисту про непред`явлення перевіряючими посвідчень військовослужбовця ВСП, варто зазначити, що відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 22.12.2016 №706 «Про порядок допуску службових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України на територію військової частини», а саме додатку до нього форми, згідно з якою виготовляється припис, одним із реквізитів якого є напис «дійсний у разі пред`явлення посвідчення військовослужбовця Військової служби правопорядку у Збройних Силах України».
ОСОБА_1 стверджує, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 не було пред`явлено посвідчення військовослужбовця ВСП у ЗСУ, випливає як пояснень майора ОСОБА_6 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.03.2026 року, так і за відсутності копій таких посвідчень в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
З показів свідка ОСОБА_4 встановлено, що він пред`являв саме посвідчення військовослужбовця ВСП у ЗСУ, таке посвідчення він дав суду для огляду. Водночас свідок ОСОБА_5 підтвердив той факт, що ним пред`являлося посвідчення офіцера, що пред`являв його колега ОСОБА_4 він не бачив.
Разом з тим, свідками не спростовано той факт, що у приписі зазначено той факт, що метою їхнього вибуття визначено «проведення перевірки дотримання вимог окремого доручення Головнокомандувача збройних Сил України від 07.08.2025 №142249С2-2024. Порядок зберігання зброї та боєприпасів», в той час, як окреме доручення Головнокомандувача збройних Сил України від 07.08.2025 №142249С2-2024, на момент виготовлення припису (27.03.2026) не застосовується відповідно до пункту 3 окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.02.2026 №1361/С/ДСК.
Наведений вище виклад обставин та норм права, свідчать, що прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, не доведено поза розумним сумнівом про наявність складу адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Водночас суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.
Таким чином, наявні підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП щодо майора ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ч.2 ст.172-15, статтями 221, 247, 283-285, 294, 321 КУпАП, суд
п о с т а н о в и в:
Об`єднати справи про адміністративні правопорушення №147/804/26 провадження №3/147/354/26 та №147/805/26, провадження №3/147/355/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 та ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в одне провадження із присвоєнням номеру справи №147/804/26 номер провадження №3/147/354/26.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн на користь держави (рахунок UA508999980313090106000002898, код ЄДРПОУ 37979858, одержувач ГУК у Вінницькій області/с. Ободівка/21081100, банк одержувача Казначейство України (ЕАП).
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок на користь держави (рахунок - UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Вінницького апеляційного суду.
Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами (ст.298 КУпАП).
Відповідно до ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Платіжні документи, що свідчать про сплату штрафу та судового збору, негайно подаються до суду.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, в даному випадку 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень; витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року.

Суддя О. Г. Борейко