Провадження №2-а/537/6/2026 
Справа № 537/6741/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2026 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участі секретаря судових засідань Бобровської К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким: скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №5884455 від 07.10.2025, про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на його користь судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.10.2025 інспектором 1 взводу 3 роти УПП батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Кравченко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5884455, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Вказана постанова обгрунтована тим, що 07.10.2025 о 13 год. 11 хв. в м. Кременчуці по вулиці Ігоря Сердюка водій здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, а саме 2 метра, чим порушив пункт 15.9 (г) Правил дорожнього руху України. 
Вважає, що вказана постанова є протиправною, незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального та адміністративного права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню, оскільки він транспортним засобом не керував, а 07.10.2025 року підійшов до вже припаркованого автомобіля по вулиці Жовтневій, нині Ігоря Сердюка за проханням свого знайомого ОСОБА_2 , щоб перегнати автомобіль до стоянки, хоча бачив що транспортний засіб знаходився в зоні пішохідного переходу. В цей момент підійшли працівники патрульної поліції та повідомили, що ним нібито порушені правила дорожнього руху, оскільки автомобіль припарковано ближче 10 метрів від пішохідного переходу.
Позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить жодних посилань на будь – які фактичні дані, на підставі яких поліцейський 1 взводу 3 роти УПП батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області старший лейтенант поліції Кравченко В.В. дійшла висновку про вчинення безпосередньо ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки транспортним засобом він не керував та як наслідок не міг залишити останній.в зоні дії пішохідного переходу. Крім того позивач наголошує, що інспектор УПП Кравченко В.В. під час розгляду адміністративної справи та прийняття оспорюваної постанови порушила визначений КУпАП порядок, предбачений статтями 247, 278, 280, оскільки не дослідила докази (ст. 279 КУпАП), не надала можливість скористатися в повній мірі правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи, докази тощо (ст. 268 КУпАП) .
За викладених обставин, позивач і звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених прав.
Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука від 22.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази.
29.10.2025 представником відповідача, Тимошенко О.О. подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Голуб А.Ю. в судовому засіданні просила суд позов задовольнити та скасувати постанову серії ЕНА №5884455 від 07.10.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з підстав порушення відповідачем процедури надання доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення, Наголошувала, що інспектор патрульної поліції під час розгляду адміністративної справи та прийняття оспорюваної постанови, грубо порушила визначений КУпАП порядок, оскільки не оголосила оспорюване рішення, не вручила постанову, не заслухала осіб, які беруть участь у справі, не дослідила докази (ст. 279 КУпАП), не надала можливість скористатися правом на правову допомогу в повній мірі, подати клопотання про відкладення розгляду справи, докази тощо (ст. 268 КУпАП), хоча останній їй і телефонував, консультувався з нею з приводу подій які мали місце 07.10.2025. 
В судовому засіданні представник відповідача, Департаменту патрульної поліції, Тимошенко О.О., прохала відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , оскільки останній необґрунтований, безпідставний та надуманий. Не відповідає фактичним обставинам події, яка мала місце 07.10.2025 в м. Кременчуці по вулиці Ігоря Сердюка.. Всі факти вказані у позові перекручені та спотворені позивачем з метою уникнення відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Події які мали місце 07.10.2025 року маються на відеозаписі, в якому безпосередньо зафіксований момент вчинення правопорушення. Доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення зазначеного правопорушення, спростовуються матеріалами справи та наданим відеозаписом. Представник відповідача заперечує щодо доводів позивача в частині недотримання інспектором процедури розгляду адміністративної справи та порушення нею вимог статті 268 КпАП України, оскільки порушнику було повідомлено його всі права, в тому числі право на захист, вручено примірник оспорюваної постанови, хоча постанова виносилась у спрощеному порядку, розгляд посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане в свою чергу виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи тощо.
Вважає, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як наслідок він здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.15.9 «г» ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП, про що і булла винесена постанова ЕНА №5884455 від 07.10.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення та визнання ним свого проступку, зафіксовано матеріалами відеозапису з нагрудної камери поліцейської, які надані суду. Підстави для скасування постанови відсутні.
Крім того прохала врахувати при винесені рішення суду практику Верховного Суду та письмові заперечення викладені у відзиві на позов.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Голуб А.Ю., заслухавши заперечення представника відповідача Тимошенко О.О., зміст наданого представником відповідача відзиву на позов, дослідивши та оцінивши наявні письмові матеріали справи, матеріали відеозапису, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:
Приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
На підставі частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Як встановлено в судовому засіданні, 07.10.2025 о 13 год. 11 хв. в м.Кременчуці по вулиці Ігоря Сердюка поліцейським 1 взводу 3 роти УПП батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Кравченко В.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА №5884455 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.
Змістом правопорушення у вказаній постанові зазначено те, що 07.10.2025 о 13 год. 11 хв. в м.Кременчуці по вулиці Ігоря Сердюка, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Мітсубісі – Лансер державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, а саме 2 метра, чим порушив пункт 15.9 (г) Правил дорожнього руху України
Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).
Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Підпункт «г» пункт 15.9 Правил дорожнього руху встановлює заборону зупинки на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;
. Диспозиція частини першої статті 122  Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до статтею 222  Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
На підставі статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно із положеннями частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно частини 1 статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Відповідно до частиною 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Позивач та його представник адвокат Голуб А.Ю. як на підставу своїх заперечень проти винесеної відносно ОСОБА_1 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посилаються на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейська не дослідила докази (ст. 279 КУпАП), не надала можливість скористатися правом на правову допомогу в повній мірі, подати клопотання, докази тощо (ст. 268 КУпАП) та крім того порушила статті 247, 251,283 КУпАП.
Однак, суд не приймає до уваги вказаний аргумент позивача, оскільки факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 зафіксований та міститься безпосередньо на відеозаписі оглянутого в судовому засіданні, на якому останній не заперечував, факту вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення та спілкування по телефону зі своїм адвокатом, що вказує про перекручення та спотворення викладених в позові обставин його невинуватості з метою уникнути від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, з дійсними обставинами події яка мала місце 07.10.2025 року в м,Кременчуці по вулиці Ігоря Сердюка, котра зафіксована на відеозаписі наданим представником відповідача.
Реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді, що останнім було і зроблено.
Доводи позивача та його адвоката, що при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції відхилено його клопотання про надання можливості скористатися послугами адвоката та відкладення розгляду справи з метою реалізації ним права на юридичну допомогу, чим порушено право на захист, не можуть бути підставою для скасування вказаної вище законної та обґрунтованої постанови, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.астиною1 статті 122 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.
Вище вказана позиція узгоджується з практикою викладеною в постанові Верховного суду від 12.03.2018 року у справі №751/6165/17.
Так, згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. 
Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.
У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № справа №536/583/17 (провадження №К/9901/4973/18).
Положеннями Кодекса про адміністративні правопорушення України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. 
Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкція статті 122  Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Суд зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а отже доведено, що позивач ОСОБА_1 не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце події, яка мала місце 07.10.2025.
Судом встановлено також, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику, а останній (позивач) не заперечував, як і сам адвокат, що він телефонував до неї з приводу події яка мала місце 07.10.2025, але вона не змогла з`явитися поскільки була зайнята та запропонувала позивачу перенести розгляд на іншу дату..
Відмова у відкладенні розгляду справи не є такою перешкодою.
Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 інспектором 1 взводу 3 роти УПП батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Кравченко В.В. було дотримано положень статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки позивачу було запропоновано скоритсатится правовою допомогою, на що останній деякий час по телефону спілкувався зі своїм адвокатом.
Доводи позивача та його адвоката, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення зазначеного правопорушення, спростовуються матеріалами справи та наданим відеозаписом.
Відповідачем наданий до суду відеозапис, в якому зафіксований момент правопорушення, що є належним та допустимим доказом в розумінні статтей 73 - 74 Кодекса адміністративного судочинства України.
Оспорюючи законність рішення відповідача, з врахуванням оглянутого в судовому засіданні відеозапису, будь-яких доказів, які б спростовували приведені в постанові обставини, позивач та його адвокат суду не надали.
Враховуючи те, що наданий відповідачем відеозапис містить інформацію про обставини події, з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення - зупинку транспортного засобу ближче 10 м до пішохідного переходу, він розглядається судом як речовий доказ і оцінюється у визначений процесуальним законом спосіб.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що належними та допустимими доказами перевіреними судом, було встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, як наслідок він здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.15.9 «г» ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП, про що і була винесена постанова серії ЕНА №5884455 від 07.10.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.
Дослідженні судом докази не містять інформації, що працівник поліції чинив будь – які перешкоди ОСОБА_1 у реалізації права останнього на правову допомогу.
Отже, викладені у позові обставини події не відповідають тим фактичним обставинам, які насправді мали місце 07.10.2025 року в м.Кременчуці по вулиці Ігоря Сердюка, у зв`язку із чим адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 2, 3, 5, 6, 7, 8, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 139, 244, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 122, 222, 251, 268, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30 червня 1993 року, Законом України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 2 липня 2015 року суд, - 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646, адреса: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху – залишити без задоволення.
Постанову серії ЕНА №5884455 від 07.10.2025, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти УПП батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області старший лейтенант поліції Кравченко В.В., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., - залишити без змін.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя         Д.О. Зоріна