ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	Львів	Справа № 140/2857/26 пров. № А/857/19025/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року про відмову у відкритті провадження (головуючий суддя Смокович Віра Іванівна, м. Луцьк) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третья особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненська митниця, про визнання протиправною та скасування постанови, -
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі – позивач, боржник у виконавчому провадженні) звернувся з позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач, орган ДВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рівненська митниця (далі – третя особа, стягувач у виконавчому провадженні), про визнання постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025 у справі №569/8475/25 такою, що не підлягає до виконання, визнання протиправною та скасування постанови Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 24.02.2026 про відкриття виконавчого провадження №80326974.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025 у справі №569/8475/25 було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого частиною першою статті 485 Митного кодексу України та накладено на позивача штраф. При зверненні постанови про накладення штрафу до примусового виконання до її тексту (як виконавчого документа) були самовільно внесені зміни - ручкою від руки дописано ідентифікаційний код ОСОБА_1 у вступній частині постанови. Тому позивач вважає постанову від 20.06.2025 у справі №569/8475/25 такою, що не підлягає до виконання, а постанову органу ДВС про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 20.06.2025 у справі №569/8475/25 - протиправною.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою від 10 березня 2026 року суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Рівненська митниця, про визнання протиправними постанови. Суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та на виконання положень частини шостої статті 170 КАС України роз`яснив позивачу, що цей спір належить до юрисдикції Рівненського міського суду Рівненської області та підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 10 березня 2026 року, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неправильного застосування норм процесуального права, а тому її потрібно скасувати. Покликається на те, що незрозумілих причин суд посилався на норми статті 447-1 ЦПК України. Однак, в самій же оскаржуваній постанові суд посилався на правові норми, згідно до яких рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом. Вважає, що суд мав відкрити провадження в адміністративній справі хоча б за вимогою про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву відповідача на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Третя особа надіслала відзив на апеляційну скаргу, повідомила апеляційному суду хронологію розгляду справи про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 485 Митного кодексу України (далі - МК України), а також про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 19943576,99 грн. Повідомила, що Рівненська митниця скерувала до органу ДВС постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025 з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податку (далі - РНОКПП) фізичної особи - правопорушника ( НОМЕР_1 ), що була виконана рукописним текстом. Інформація про РНОКПП особи-правопорушника, зазначена у виконавчому документів, повністю відповідає інформації про особу боржника, що наявна в електронному витягу з «Реєстру платників податків Державної податкової служби України», що був долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Крім цього, інформація про РНОКПП особи-правопорушника ( НОМЕР_1 ) зазначена стягувачем в листі-заяві Рівненської митниці №7.13-3/20-02/8.19-20/2632 про примусове виконання виконавчого документу, що був адресований органу ДВС. Вважає, що постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025 №569/8475/25 повністю відповідає вимогам до виконавчого документу, передбачених ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», тому були підстави відкрити виконавче провадження з метою її примусового виконання. Третя особа також надіслала суду клопотання про вирішення справи у встановлені процесуальним законом строки.
Обставини справи, встановлені судом
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025 №569/8475/25 громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 19943576,99 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду від 20.08.2025 постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025 залишено без змін. 
Рівненська митниця на підставі статті 540 Митного кодексу України, статей 15 та 24 Закону України “Про виконавче провадження” звернулась до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції із листом листом №7.13-3/20-02/8.19-20/2632 про примусове виконання постанови Рівненського міського суду від 20.06.2025 №569/8475/25 в частині стягнення з громадянина України ОСОБА_1 штрафу в розмірі 19943576,99 грн. Рівненська митниця скерувала органу ДВС постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2025, в якій інформація про РНОКПП ОСОБА_1 виконана рукописним текстом.
24.02.2026 державний виконавець Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову ВП №80326974 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 20.06.2025 №569/8475/25.
Релевантні джерела права:
Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Частиною першою статті 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до статті 381-1 КАС України адміністративний суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини першої, частини шостої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з цієї підстави суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами першою, другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Положеннями статей 447-448 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Позиція суду апеляційної інстанції
Нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі, судом, що постановив це рішення. Аналогічні за змістом повноваження здійснювати судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах КАС України надає адміністративному суду (стаття 381-1 КАС України), а в господарських справах - ГПК України надає господарському суду (ст.ст.339-345-5 ГПК України). Отже, наведеними нормами ЦПК України, ГПК України та КАС України право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства відповідно, та його примусовим виконанням.
Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом. Отже, і механізми судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних (ст.447 ЦПК України), господарських (ст. 339 ГПК України) чи адміністративних (ст.381-1 КАС України), не підлягають застосуванню до правовідносин щодо контролю за виконанням адміністративного стягнення (примусового стягнення штрафу).
Водночас статтею 287 КАС України передбачено право учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Отже, положення цієї статті передбачають повноваження адміністративного суду здійснювати контроль за діяльністю посадових осіб та органів ДВС як суб`єктів владних повноважень в процесі примусового виконання інших виконавчих документів, окрім рішень судів у цивільних, господарських чи адміністративних справах). 
Суд першої інстанції встановив, що постановою суду від 20.06.2025 №569/8475/25 громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 19943576,99 грн.; це адміністративне стягнення накладено за наслідками розгляду справи за правилами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). В цій справі позивач оскаржує постанову органу ДВС про відкриття виконавчого провадження; це виконавче провадження відкрито з метою примусового виконання згаданої постанови місцевого загального суду про стягнення з позивача на користь держави в особі митного органу штрафу, накладеного на підставі норм КУпАП. Підставою позову, яку ОСОБА_1 одночасно вказує як одну із позовних вимог, є неналежне оформлення виконавчого документа (стягувач у постанові про стягнення з боржника штрафу дописав від руки відомості про РНОКПП боржника), що є, на думку позивача, підставою для визнання цього виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а також підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Апеляційний суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №757/62025/17-ц, вирішуючи питання про юрисдикцію аналогічного спору, виснувала, що справи про накладення адміністративного стягнення розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом (КУпАП) не передбачено окремої можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати примусове виконання адміністративного стягнення. Водночас КАС України передбачає право учасників виконавчого провадження звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Оскільки позивач оскаржував дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, що розгляд такої скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів. 
Аналогічні висновки щодо віднесення до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами учасників виконавчого провадження щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця у зв`язку із примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого на особу в порядку КУпАП, викладено в постановах Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №541/346/17 (№ в ЄДРСР 90127128), від 04.10.2023 у справі № 240/8781/23 (№ в ЄДРСР 113935187), від 11.10.2023 у справі №460/10292/23 (№ в ЄДРСР 114097839), від 12.06.2024 у справі № 495/1465/22 (№ в ЄДРСР 119776355), від 16.04.2025 у справі № 242/2055/23 (№ в ЄДРСР 126718669). Отже, такий підхід до тлумачення норм процесуального законодавства є усталеним та єдиним для касаційних судів різних юрисдикцій в складі Верховного Суду.
Апеляційний суд констатує, що у цій справі позивач оскаржує постанову державного виконавця, постановлену з метою примусового виконання рішення про накладення адміністративного стягнення (штрафу), ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, тому помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що цей спір: 
1) не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; 
2) підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Оскільки цю справу слід розглянути в порядку адміністративного судочинства, то доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі. Апеляційний суд відхиляє аргументи учасників справи щодо предметної підсудності цього спору, оскільки такі можуть оцінюватися судом лише після правильного визначення юрисдикції цього спору, чого не було зроблено судом першої інстанції. 
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі належить до категорії ухвал суду, які перешкоджають подальшому провадженню у справі. З огляду на те, що апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги слушними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243,308,311,315,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, а справу №140/2857/26 направити для продовження розгляду до Волинського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. М. Москаль 	
судді	 	Т. М. Димарчук 	
 	 	П. І. Сало  	

Повне судове рішення складено 02.06.26