ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування:
вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2026 Справа № 917/388/26 
Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А. В., розглянувши справу № 917/388/26
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КС-АГРО", вул. Чураївни, 2В, офіс 5, м. Полтава, 36004,
до відповідача Приватної агрофірми "СВІТ", вул. Заводська, 27, с. Іванове Селище, Кременчуцький район, Полтавська область, 39012
про стягнення заборгованості у розмірі 179 904,41 грн, -
Без виклику учасників справи
ВСТАНОВИВ:
13.03.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КС-АГРО" до відповідача Приватної агрофірми "СВІТ" про стягнення заборгованості за договором поставки №13/01/1 від 13.01.2026 р. у розмірі 179 904,41 грн, з яких: 28 672,01 грн - пеня, 151 232,40 грн - штраф (вх. № 405/26).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року щодо поставки товару.
Ухвалою суду від 18.03.2026 року було залишено позовну заяву без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 3 дні з дня вручення даної ухвали та зазначено спосіб усунення недоліків. Позивачу необхідно було надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. 
18.03.2026 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. №3585) на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2026 року про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до поданої позовної заяви з додатками позивач виконав усі вимоги, зазначені в ухвалі суду від 18.03.2026 року.
Ухвалою від 23.03.2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.
01.04.2026 року до суду від представника відповідача надійшла заява про надання доступу для ознайомлення з матеріалами справи через систему електронного суду (вх. №4236).
02.04.2026 року до суду від представника відповідача надійшла заява (вх. №4335), в якій зазначено, що при перевірці надісланих документів до заяви (вх. № 4236) виявлено, що відомості в ордері про клієнта та дату договору і суд, у якому представник має право представляти відповідача - відсутні. Ці дані відсутні через можливу не коректну роботу ЄСІТС, оскільки такі випадки є непоодинокі. У зв`язку із зазначеним представник відповідача повторно направив ордер, який прикріпив до заяви, та сканований з підписом адвоката. 
13.04.2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4892) із запереченнями проти задоволення позову.
Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначив:
- договір поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року не був укладений між сторонами (не набув чинності), а тому не спричинив виникнення у сторін будь-яких зобов`язань;
- спірний договір був підписаний позивачем перед зверненням до суду та раніше він не надавався відповідачу будь-якими засобами зв`язку або нарочно;
- проект договору було підписано 16.01.2026 року тільки відповідачем і надано його скановано копію на підпис позивачу, який його не підписав (не акцептував) та не направив його скановану копію на електронну пошту відповідача і не надав відповідачу оригінал підписаного договору;
- надані відповідачем у розпорядження позивача документи, зазначені у позовній заяві, є лише попередньою умовою для укладення договору;
- позивач не виконав свого першочергового обов`язку із внесення передплати в розмірі 86 % від вартості товару на поточний рахунок відповідача;
- позивач не надав до суду жодного доказу того, що він звертався до відповідача з підписаним договором та будь-якою вимогою виставити рахунок-фактуру для оплати передплати в розмірі 86% від вартості товару, як не надав і доказів списання грошових коштів з його поточного рахунку на виконання умов проекту договору;
- позивач не здійснив подачу транспорту до складу відповідача та не надав доказів такої подачі.
16.04.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №5110), в якій зазначено, що:
- відповідач не надає належних та допустимих доказів на спростування факту підписання договору директором ПАФ "СВІТ";
- ПАФ "СВІТ" протиправно відмовилося від підписання оригіналу договору і власне від його виконання;
- оскільки відповідач не погодив графік відвантаження товару та не надав рахунок на оплату, позивач об`єктивно не мав можливості сплатити попередню оплату;
- позивач виправдано уникнув додаткових фінансових витрат (які були б спричинені холостим пробігом зерновозів), оскільки він не мав підтвердження ПАФ "СВІТ" про готовність товару до відвантаження та погодженого графіку подач автомобілів під завантаження.
Також до відповіді на відзив позивач долучив копії свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів, а також копію договору найму (оренди) транспортного засобу від 19.01.2026 р., копію договору перевезення №27/04/1 від 27.04.2023 р., копії договорів оренди транспортного засобу від 17.07.2023 р. (зареєстровані в реєстрі №1662, №1663). 
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, десятої статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).
Статтею 113, ч. 1 ст. 118 та ч. 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Зазначена відповідь на відзив містить додатки - докази, подані з порушенням строків, визначених ст. 80 ГПК України, та не містить клопотання про поновлення строків на їх подання.
Прийняття додаткових доказів поза межами процесуального строку на їх подання без розгляду питання про поновлення такого строку та врахування цих доказів при прийнятті судових рішень у цій справі буде неправомірним.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 46/603, № 910/12005/22 та 916/925/24.
З урахуванням наведеного докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються (частина восьма статті 80 ГПК України).
20.04.2026 року до суду від відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив на позовну заяву (вх. № 5256), відповідно до яких:
- позивач у відповіді на відзив сам зазначає, що він направив ПАФ "СВІТ" проект договору, який не був ним підписаний;
- підписаний позивачем договір не направлявся відповідачу будь-якими засобами зв`язку або нарочно, що спростовує посилання позивача про відмову відповідача від підписання його оригіналу;
- згідно наданих позивачем до позовної заяви документів достовірно встановлено, що проект договору було підписано 16.01.2026 року тільки відповідачем і надано його скан-копію на підпис позивачу, який його не підписав (не акцептував) та не направив його скановану копію на електронну пошту відповідача (вказану у договорі), і не надавав відповідачу оригінал підписаного договору. 
Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).
Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, суд здійснює розгляд справи №917/388/26 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Як вбачається з позовної заяви та не заперечується сторонами, між Товариством з обмеженою відповідальністю "КС-АГРО" (далі - позивач) та Приватною агрофірмою "СВІТ" були проведені перемовини щодо істотних умов угоди та обмін необхідними для укладення договору документами. ТОВ "КС-АГРО" надав ПАФ "СВІТ" перелік документів, необхідних для укладення договору та зразок товарно-транспортної накладної.
В свою чергу ПАФ "СВІТ" надав ТОВ "КС-АГРО" через засоби електронного зв`язку: Звіт про площі та валові збори, форма № 29-сг (річна); Звіт про використання добрив і пестицидів, форма №9-сг (річна); Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур, форма №4-сг (річна); податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи; Статут; Виписку з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2023 року; довідку про набуття (підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи від 25.03.2025 року; Витяг з реєстру платників ПДВ; Рішення про створення ПАФ "СВІТ" від 10.01.2000 року; Наказ про призначення директора від 21.04.2000 року; Лист з реквізитами ПАФ "СВІТ".
Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2026 року позивач підготував і направив на електронну пошту відповідача (Ольга Бузмакова - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проект спірного договору поставки для погодження і підписання (а. с. 8 зворот).
При цьому матеріали справи не містять зразка договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року, який був направлений відповідачу саме 13.01.2026 року.
16.01.2026 року відповідачем було здійснено направлення на електронну пошту ТОВ "КС-АГРО" скан - копію договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року. Відповідно до наданого скриншоту, надісланий договір був підписаний та скріплений печаткою юридичної особи лише зі сторони покупця (а. с. 10).
При цьому до матеріалів справи позивачем долучена копія договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року (далі - договір, а. с. 6, 7), який скріплений підписами уповноважених представників сторін та печатками юридичних осіб, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити кукурудза врожаю 2025 року, надалі іменоване "товар", на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1 договору).
Поставка товару здійснюється на умовах "EXW" франко-склад постачальника, які знаходяться за адресами: Полтавська обл., Кременчуцький район, село Іванове Селище, вул. заводська, буд. 27, у відповідності з правилами "Інкотермс - 2020". Вивіз (перевезення) товару зі складу Постачальника здійснюється за рахунок покупця (п. 3.1 договору).
Строк поставки товару - по 25 січня 2026 року включно (п. 3.2 договору).
Покупець сплачує передплату в розмірі 86 % на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі 9 цього договору, інші 14% вартості фактично поставленого товару постачальником товару покупець сплачує після фактичної реєстрації податкових накладних в ЄРПН протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати реєстрації та надання повного пакету документів. 
Підставою для проведення оплати є рахунок-фактура, отриманий покупцем від постачальника (п. 4.1 договору).
Датою оплати за товар вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 4.2 договору).
У випадку затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, постачальник сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за яких сплачується неустойка від суми непоставленого товару за кожний день затримки та постачальник зобов`язуєтья сплатити покупцю штраф у розмірі 20% від суми непоставленого товару. (п. 5.8 договору).
Даний договір зі всіма змінами і доповненнями, складений українською мовою, у 2-х (двох) оригінальних примірниках (по одному примірнику для кожної зі сторін), які мають однакову юридичну силу (п. 8.1 договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 8.4 договору).
Сторони домовилися про те, що даний договір може бути підписано за допомогою засобів електронного зв`язку, шляхом надсилання підписаної сканкопії договору на електронну адресу, вказану покупцем у реквізитах договору або шляхом факсимільного зв`язку за номером факсу, вказаним у реквізитах покупця у цьому договорі. В такому випадку факсимільні, електронні копії цього договору мають повну юридичну силу до моменту обміну сторонами оригіналами договорів (п. 8.8 договору).
20.01.2026 року позивач направив на адресу відповідача претензію (вих. №20/01, а. с. 32 - 34), в якій зазначено, що уповноваженому представнику ТОВ "КС АГРО" Пасько Т. В. директором ПОФ "СВІТ" було повідомлено, що договір продавцем не буде виконано, а товар не буде проданий. ТОВ "КС-АГРО" наполягав на обов`язковому виконанні договору та повідомив, що 23.01.2026 року для завантаження кукурудзою буде подано автотранспортні засоби.
У відповідь на претензію від 20.01.2026 року щодо виконання умов договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року відповідач повідомив ТОВ "КС АГРО" про те, що покупець не здійснив передплату у розмірі 86 %, а тому оскільки перерахування коштів не відбулось, у постачальника не виникло обов`язку щодо відвантаження товару. Факт відсутності машин на складі постачальника у період, що передував претензії підтверджує готовність покупця до порушення строків вивозу. Відмова від виконання договору не підтверджена жодним доказом. ПАФ "СВІТ" очікує на виконання покупцем його першочергових обов`язків: оплати передплати та своєчасне надання транспорту під завантаження (а. с. 82 - 86).
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 179 904,41 грн штрафних санкцій, з яких: 28 672,01 грн - пеня, 151 232,40 грн - 20% штрафу.
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.
При прийнятті рішення суд керувався наступним.
Спірним питанням в даних правовідносинах стало те, чи був фактично укладений договір поставки між сторонами.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3).
Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами (п. 1).
Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).
Згідно статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків (ч. 1). Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ч. 2).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2).
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2). Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч. 3). Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч. 4).
Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3).
Відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (ч. 1). Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях (ч. 2). Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (ч. 3).
Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1). Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2). Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ч. 3).
Отже, нормами законодавства передбачено, що договори між юридичними особами повинні вчинятись в письмовій формі, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - особами, уповноваженими на це їх установчими документами.
Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
За змістом статей 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Таким чином, незалежно від того чи документ викладений на папері чи в електронному документі, він повинен бути підписаний.
Крім того, сторони можуть домовитись укласти договір у певній формі, тоді він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.
У відповіді на відзив (а. с. 95 - 98) позивач вказує, що примірниками підписаного договору сторони обмінялися засобами електронної пошти з використанням адрес: ТОВ "КС-АГРО" ksagro77@gmail.com; ПАФ "СВІТ" ІНФОРМАЦІЯ_1.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач 13.01.2026 року отримав проект спірного договору, підписаний зі сторони ТОВ "КС-АГРО".
Матеріали справи не містять зразка договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року, який був направлений відповідачу саме 13.01.2026 року.
Судом встановлено, що 16.01.2026 року відповідачем було здійснено направлення на електронну пошту ТОВ "КС-АГРО" скан - копії договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року. Відповідно до наданого скриншоту, надісланий договір був підписаний та скріплений печаткою юридичної особи лише зі сторони покупця (а. с. 10).
Пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору, вона повинна бути відправлена від сторони, яка пропонує укласти договір, а також виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1). У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників (ч. 2).
Таким чином, намір юридичної особи, яка зробила пропозицію, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, може виражатись лише у разі підписання проекту договору і направлення його іншій стороні. Без підписання такого паперового документу власноруч чи у разі складення електронного документу без накладення електронного підпису уповноваженою на укладення договорів посадовою особою юридичної особи, не можна вважати, що така юридична особа готова взяти на себе зобов`язання у разі прийняття пропозиції укласти договір іншим контрагентом.
Отже, електронний лист позивача від 13.01.2026 року на електронну адресу відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1.), в якому містився не підписаний проект Договору поставки від 13.01.2026 року, не можна вважати пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні статті 641 ЦК України.
Відповідно до п.8.8 договору сторони домовилися про те, що даний договір може бути підписано за допомогою засобів електронного зв`язку, шляхом надсилання підписаної сканкопії договору на електронну адресу, вказану покупцем у реквізитах договору або шляхом факсимільного зв`язку за номером факсу, вказаним у реквізитах покупця у цьому договорі. В такому випадку факсимільні, електронні копії цього договору мають повну юридичну силу до моменту обміну сторонами оригіналами договорів.
Судом встановлено, що проект Договору, надісланий 13.01.2026 року ТОВ "КС-АГРО" відповідачу, не містив підписів уповноважених осіб і не містив печаток підприємства.
Також матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ані нарочно, ані через засоби поштового чи електронного зв`язку договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року, підписаного уповноваженим представником ТОВ "КС - АГРО" та скріпленого печаткою юридичної особи (подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 року у cправі № 922/1403/21 та від 19.01.2022 року у справі №922/1246/21).
Посилання позивача на протиправну відмову відповідача від підписання оригіналу договору та від його виконання жодним чином не підтверджено.
Згідно пунктів 3.1, 3.2 договору поставка товару здійснюється на умовах "EXW" франко-склад постачальника, які знаходяться за адресами: Полтавська обл., Кременчуцький район, село Іванове Селище, вул. Заводська, буд. 27, у відповідності з правилами "Інкотермс - 2020". Вивіз (перевезення) товару зі складу Постачальника здійснюється за рахунок покупця 
Строк поставки товару - по 25 січня 2026 року включно.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору покупець сплачує передплату в розмірі 86 % на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі 9 цього договору, інші 14% вартості фактично поставленого товару постачальником товару покупець сплачує після фактичної реєстрації податкових накладних в ЄРПН протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати реєстрації та надання повного пакету документів. Підставою для проведення оплати є рахунок-фактура, отриманий покупцем від постачальника. Датою оплати за товар вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.
Суд зазначає, що дії, направлені на виконання своїх зобов`язань за даним договором (подача транспорту для вивезення товару зі складу відповідача у відповідний строк, здійснення передплати в розмірі 86 % на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі 9 цього договору) позивачем не здійснювались.
Доказів на спростування зазначеного ТОВ "КС-АГРО" суду не надано.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ПАФ "СВІТ" не надав рахунок на оплату для здійснення передплати.
З приводу зазначеного суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 № 915/400/18, колегія суддів вказала, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє позивача від обов`язку сплати платежів.
Крім того умовами договору передбачено, що поточний рахунок постачальника, на який необхідно здійснити передплату вказаний у розділі 9 цього договору.
З урахуванням всіх встановлених судом обставин справи унеможливлює покладення на відповідача відповідальності за невиконання обов`язків постачальника за проектом Договору поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року.
Таким чином, оскільки порядок укладення договору, визначений як нормами законодавства, так і умовами проекту Договору, який сторони погоджували, не дає змоги визнати Договір поставки №13/01/1 від 13.01.2026 року укладеним, підстави задовольняти позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 179 904,41 грн відсутні.
Досліджуючи подані докази, суд звертає увагу, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною першою ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При оцінці наданих сторонами доказів суд враховує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).
Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КС-АГРО" про стягнення з Приватної агрофірми "СВІТ" заборгованості за договором поставки №13/01/1 від 13.01.2026 р. у розмірі 179 904,41 грн.
Розподіляючи витрати по сплаті судового збору суд зазначає, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у задоволені позовних вимог.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог.
Рішення підписано 23.06.2026 року
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.
Суддя О. М. Тимощенко