Справа № 274/8137/25
Провадження № 2/466/1790/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря с/з Васинчик М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , 
в с т а н о в и в:
11 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23.03.2025-100001044 від 23.03.2025 року. Представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 23.03.2025-100001044 від 23.03.2025 року у розмірі 20 552 грн 00 коп., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23.03.2025-100001044 шляхом акцепту пропозиції укласти кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач вказує, що відповідачка пройшла ідентифікацію, у тому числі з використанням Системи BankID Національного банку України, ознайомилась з умовами кредитування, підтвердила прийняття умов договору та отримала кредитні кошти на власний рахунок.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачці первинно було надано кредит у розмірі 6 000 грн 00 коп. строком на 217 днів, з датою повернення кредиту 25.10.2025 року.
Надалі, згідно з додатковим договором, сторонами погоджено збільшення суми кредиту шляхом надання відповідачці другого траншу у розмірі 1 100 грн 00 коп., у зв`язку з чим загальна сума кредиту становила 7 100 грн 00 коп.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі, кредитні кошти відповідачці надав, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами.
Водночас відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Позивачем при формуванні довідки про заборгованість та суми позовних вимог враховано часткову оплату відповідачки у розмірі 2 500 грн 00 коп., здійснену 21.04.2025 року.
З урахуванням уточнених позовних вимог, станом на дату звернення до суду у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 20 552 грн., яка складається з: тіла кредиту - 7 000 грн 00 коп.; процентів - 8 625 грн 00 коп.; комісії, пов`язаної з наданням кредиту - 99 грн 00 коп.; додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1 278 грн 00 коп.; неустойки - 3 550 грн 00 коп.
Ухвалою суду від 02.03.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзиву на позовну заяву не подала, доказів погашення заборгованості або заперечень щодо її розміру суду не надала.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 23.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23.03.2025-100001044 в електронній формі.
Відповідно до умов договору відповідачці первинно було надано кредитні кошти у розмірі 6 000 грн. Надалі, на підставі додаткового договору, відповідачці було надано другий транш у розмірі 1 100 грн., у зв`язку з чим загальна сума кредиту становила 7 100 грн.
З матеріалів справи вбачається, що укладення кредитного договору відбулося шляхом акцепту відповідачкою пропозиції позивача укласти кредитний договір із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачка, здійснюючи дії, спрямовані на укладення договору, підтвердила ознайомлення з його умовами, погодилась із розміром кредиту, строком користування кредитом, порядком повернення коштів, розміром процентів, комісій та відповідальністю за порушення умов договору.
Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися в усній або письмовій, у тому числі електронній формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття іншою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному законом, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор є алфавітно-цифровою послідовністю, що додається до інших електронних даних особою, яка приймає пропозицію укласти електронний договір.
Отже, враховуючи спосіб укладення договору, проходження відповідачкою ідентифікації, використання одноразового ідентифікатора та отримання кредитних коштів, суд приходить до висновку, що кредитний договір між сторонами укладений належним чином, відповідає вимогам закону та породжує для сторін відповідні цивільні права й обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за договором виконав, кредитні кошти відповідачці надав, що підтверджується матеріалами справи. Натомість відповідачка належних та допустимих доказів повного виконання своїх зобов`язань, повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів суду не надала.
Суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, довідку-розрахунок, платіжні документи, докази перерахування кредитних коштів, копію кредитного договору, додатковий договір, заяву про уточнення позовних вимог та інші письмові докази, які в сукупності підтверджують наявність заборгованості відповідачки перед позивачем.
При цьому суд враховує, що відповідачкою було здійснено часткову оплату за кредитним договором у розмірі 2 500 грн., яку позивачем враховано при визначенні остаточного розміру заборгованості та формуванні позовних вимог.
Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростовано, доказів іншого розміру заборгованості або доказів її відсутності суду не подано.
Щодо стягнення тіла кредиту, суд зазначає, що обов`язок позичальника повернути отримані кредитні кошти прямо передбачений умовами договору та статтею 1054 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачці було надано кредитні кошти первинно у розмірі 6 000 грн. та додатково другий транш у розмірі 1 100 грн. Позивачем, з урахуванням здійсненої відповідачкою часткової оплати та відповідного розрахунку заборгованості, заявлено до стягнення тіло кредиту у розмірі 7 000 грн.
Оскільки відповідачка отримані кошти у встановлений договором строк не повернула, а заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту не спростувала, вимога позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 7 000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення процентів, суд виходить з того, що відповідно до статей 536, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, а їх розмір, тип процентної ставки та порядок сплати визначаються договором залежно від умов кредитування.
Умовами кредитного договору передбачено сплату процентів за користування кредитом. Позивачем нараховано проценти у розмірі 8 625 грн. Доказів неправильності такого розрахунку або доказів сплати зазначеної суми відповідачкою не надано, а тому вимога про стягнення процентів підлягає задоволенню.
Щодо стягнення комісій, суд зазначає, що умовами кредитного договору передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту, а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі проценти, комісії та інші обов`язкові платежі, передбачені договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, у тому числі з умовами щодо сплати комісій, погодилась із ними шляхом підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а відповідних умов договору у встановленому законом порядку не оспорювала.
Згідно з умовами додаткового договору, у зв`язку з наданням другого траншу, комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 99 грн., а додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1 278 грн.
За таких обставин підстав для відмови у стягненні комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 99 грн. та додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 278 грн. , суд не вбачає.
Щодо стягнення неустойки, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник зобов`язаний передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Суд враховує, що кредитний договір між сторонами укладено 23.03.2025 року, тобто після набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування», якими змінено правове регулювання питання нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.
Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у чинній редакції передбачено особливості звільнення споживача від відповідальності за прострочення за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Оскільки спірний кредитний договір укладено 23.03.2025 року, тобто після зазначеного періоду, підстав для застосування до спірних правовідносин звільнення відповідачки від сплати неустойки суд не вбачає.
З огляду на те, що умовами договору передбачено право кредитодавця на нарахування неустойки у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання, а відповідачка доказів відсутності прострочення або неспівмірності неустойки не надала, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення неустойки у розмірі 3 550 грн. є обґрунтованою.
При цьому відповідачка не зверталась до суду із заявою про зменшення розміру неустойки, не надала доказів її явної неспівмірності наслідкам порушення зобов`язання, а тому підстав для застосування статті 551 ЦК України суд не вбачає.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог є доведеними, законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1054 ЦК України, суд, 
у х в а л и в :
позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 23.03.2025-100001044 від 23.03.2025 року у розмірі 20 552 грн. (двадцять чотири тисячі двісті гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима