УХВАЛА
11 травня 2026 року
м. Київ
справа №420/11850/25
адміністративне провадження №К/990/17663/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В,
перевіривши касаційну скаргу перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі №420/11850/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал». Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області: форми «Р» від 31.12.2024 №57325/15-32-07-03-20, форми «Р» від 31.12.2024 №57321/15-32-07-03-20, форми «ПС» від 31.12.2024 №57331/15-32-07-03-20, форми «ПН» від 31.12.2024 №57329/15-32-07-03-20, форми «П» від 31.12.2024 №57315/15-32-07-03-20 в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток 12.250.488,00 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
Вперше 25.02.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 420/11850/25.
Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2026 касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 420/11850/25 повернуто особі, яка її подала.
Підставами для повернення касаційної скарги слугувало те, що перевіркою змісту поданої у справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Крім того, в ухвалі про повернення касаційної скарги від 12.03.2026 Верховний Суд звертав увагу скаржника, що податковим органом не вказано відповідну підставу касаційного оскарження, з передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
Вдруге 20.04.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 420/11850/25.
У вказаній касаційній скарзі скаржник так і не вказав відповідну (конкретну) підставу (пункт) касаційного оскарження, з передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
У даній касаційній скарзі підставами касаційного оскарження скаржником процитовано частину 4 ст. 328 КАС України та ч. 2 ст. 353 КАС України.
Скаржник також зазначив, що у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неправильного встановлення фактичних обставин, зокрема через неналежну оцінку доказів, надмірне покладання на висновки експертизи, проведеної позивачем поза межами судового процесу, та ігнорування ключових документів і фактів, виявлених під час податкової перевірки.
Наслідком цих порушень стало ухвалення рішень, які не відображають реальних обставин справи: суди не дослідили зібрані докази в повному обсязі, неправомірно відхилили клопотання відповідача про витребування додаткових матеріалів і встановили юридично значущі обставини на підставі сумнівних, недостовірних і недопустимих доказів. Сукупність цих порушень є достатньою і необхідною підставою для скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд.
Перший суттєвий процесуальний недолік стосується того, що обидва суди безпідставно надали статус ключового доказу висновку судово-бухгалтерської експертизи, яку позивач замовив і провів самостійно - поза будь-якими процесуальними рамками й до початку судового розгляду.
Також у касаційній скарзі скаржник зауважує, що представник позивача заперечив, пославшись на те, що для митного оформлення використовуються фітосанітарні сертифікати. Однак відповідач надав аргументовану відповідь: контролюючий орган направив офіційний запит до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), і та письмово підтвердила, що фітосанітарних сертифікатів для ТОВ «РИСОІЛ ЮГ» нею не видавалось. Відповідач запропонував долучити цю відповідь до матеріалів справи.
Однак, суд першої інстанції цей документ проігнорував і не ужив жодних заходів для витребування додаткових матеріалів. Апеляційний суд, у свою чергу, відмовив у задоволенні скарги, не давши жодної правової оцінки цьому факту. Відмова від дослідження доказів, які мають очевидне значення для правильного вирішення справи, є грубим порушенням процесуального закону і самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень.
При цьому, у прохальній частині скаржник просить суд ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
1. Щодо строку звернення до суду.
Як вже було зазначено вище, касаційну скаргу подано вдруге 20.04.2026, первісну було повернуто ухвалою Верховного Суду від 12.03.2026.
Скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, зазначено, що в ухвалі про повернення первісної скарги суд вказав на певні недоліки касаційної скарги, у зв`язку з чим податковий орган вживав всіх необхідних заходів для забезпечення уточнення вимог касаційної скарги. При цьому, податковий орган зазначив, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку встановленому законом.
Розглянувши дане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку про його необґрунтованість.
Так, відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.
Ухвалу про повернення первісної касаційної скарги від 12.03.2026 податковим органом одержано через електронний кабінет системи «Електронний суд» 12.03.2026, а повторно касаційну скаргу подано 20.04.2026. Однак, скаржником не наведено поважних причин пропуску строку касаційного оскарження судових рішень.
Верховний Суд зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску.
2. Щодо підстав позову, то судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Верховний Суд зауважує, що податковим органом не вказано відповідну підставу касаційного оскарження, з передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
Скаржником не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд зауважує, що посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. Невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.
Більш того, досліджуючи змін касаційної скарги скаржник в описовій чистині зазначив, що сукупність порушень допущених судами попередніх інстанцій, у тому числі і за ч. 2 ст. 353 КАС України є достатньою і необхідною підставою для скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд, тоді як у прохальній частині скаржник просить суд ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з чим скаржнику необхідно привести касаційну скаргу у відповідність до вимог КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередніх та не усуває раніше встановлених недоліків.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328-330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі №420/11850/25 залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом:
1) надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску;
2) належного викладення підстав касаційного оскарження.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Cудді І.А. Васильєва
Л.І. Бившева
В.В. Хохуляк