ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 460/961/19
адміністративне провадження № К/990/5339/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем, на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 (суддя Дорошенко Н.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 (суддя-доповідач Затолочний В.С., судді: Гудим Л.Я., Пліш М.А.), 
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Академія, позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти, в розмірі 211243,70 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 навчався в Академії та перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв`язку з небажанням відповідача продовжувати навчання у вказаному навчальному закладі з ним розірвано контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України. Так, у березні 2019 року відповідача відраховано з числа курсантів Академії та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. Відповідно до вимог чинного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі за період навчання в сумі 211243,70 грн, проте в добровільному порядку вказані витрати відповідачем не відшкодовані. 
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від від 19.08.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю.
4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.
5. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.11.2023 скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019, а справу №460/961/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
5.1. У зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що без з`ясування складових державної цільової підтримки, порядку її надання та складових витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії, їх порівняння, передчасними є висновки судів попередніх інстанцій в цій справі, зокрема й висновки апеляційного суду про те, що статус учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення відповідачу державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають йому права не відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням у навчальному закладі в разі дострокового розірвання контракту.
6. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Академії витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти, в сумі 211243,70 грн.
7. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 залишено без змін.
8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зауважив, що державна цільова підтримка у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного бюджету здійснюється у випадку дотримання Порядку та умов №975. При цьому, право особи скористатися такою державною цільовою підтримкою, відповідно до пункту 8 Порядку та умов №975 реалізується шляхом подання відповідної заяви в довільній формі із завіреними в установленому порядку копіями документів.
8.1. Суди попередніх інстанцій зазначили, що ОСОБА_1 , маючи статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.01.2016, безумовно мав право скористатися державною цільовою підтримкою у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного бюджету, однак у матеріалах справи відсутні докази подання ним заяви для отримання такої державної цільової підтримки, як це передбачено пунктом 8 Порядку та умов №975.
8.2. Крім того, суди звернули увагу на тому, що у спірних правовідносинах відповідач помилково ототожнив поняття «цільова підтримка у вигляді повної оплати за навчання» та «витрати, пов`язані з утриманням особи у вищому військовому навчальному закладі». Кошти, які просив стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі, та відповідно до довідки-розрахунку такі витрати складаються з грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, медичного забезпечення, спожитих комунальних послуг та енергоносіїв.

III. Провадження в суді касаційної інстанції
9. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк Павло Михайлович (далі - представник відповідача), покликавшись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Академії.
10. Ухвалою від 03.03.2025 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: відсутній висновок Верховного Суду щодо необхідності застосування підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у подібних правовідносинах.
11. За доводами представника відповідача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доказам, поданим на підтвердження того, що дострокове розірвання контракту було зумовлене погіршенням стану здоров`я позивача, а не його небажанням продовжувати навчання. 
11.1. Ураховуючи, що за змістом пункту 1 Порядку №946 курсанти відшкодовують витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, лише в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби, то у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних із його утриманням в Академії.
12. У відзиві на касаційну скаргу представник позивача просив відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 та, з-поміж іншого, наголосив, що відповідач особисто подав рапорт про відрахування його з числа курсантів Академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, у якому зобов`язався відшкодувати витрати на утримання у вищому військовому навчальному закладі. Саме через небажання продовжувати навчання із ОСОБА_1 було розірвано контракт, відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби у запас.
13. До Верховного Суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив на касаційну скаргу, у якій вкотре наголошено на тому, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних із його утриманням в Академії, оскільки контракт насправді було розірвано за його станом здоров`я. 
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
14. ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.01.2016 (т. 1 а.с. 64).
15. Наказом начальника Академії від 20.08.2017 №52-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (т. 1 а.с. 12).
16. Наказом начальника Академії від 28.08.2017 №217 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та на усі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з обіду 28.08.2017 (т. 1 а.с. 13).
17. Того ж дня, між Міністерством оборони України в особі начальника Академії та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого останній зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, зокрема, у разі дострокового розірвання контакту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість (т. 1 а.с. 14).
18. У подальшому ОСОБА_1 подав рапорт про його відрахування з числа курсантів Академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, зазначивши, що зобов`язується відшкодувати витрати на утримання у закладі вищої освіти (т. 1 а.с. 15).
19. Наказом начальника Академії від 19.03.2019 №10-КС (по особовому складу) з ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та відраховано останнього з числа курсантів другого курсу у зв`язку з розірванням контракту (т. 1 а.с. 16).
20. Наказом начальника Академії від 19.03.2019 №70 (по стройовій службі) ОСОБА_1 з 19.03.2019 виключено зі списків особового складу Академії та всіх видів забезпечення, а також зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Академії за період з 28.08.2017 по 19.03.2019 в сумі 215180,89 грн (т. 1 а.с.17).
21. Згідно з довідкою від 19.03.2019 №24 витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Академії за період з 28.08.2017 по 19.03.2019, становлять 215180,89 грн (т. 1 а.с.18).
22. ОСОБА_1 26.03.2019 частково погасив указану вище заборгованість на суму 3937,19 грн, що підтверджується довідкою від 02.04.2019 №296 (т. 1 а.с. 24).
23. З огляду на те, що витрати в сумі 211243,70 грн відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано, позивач звернувся до суду із цим позовом.
V. Позиція Верховного Суду
24. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Відповідаючи на питання, поставлене перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд керується таким.
26. Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
27. Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
28. Згідно з положеннями частини п`ятої статті 25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.
29. Частина десята статті 25 Закону №2232-XII передбачає, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
30. Отже, положення частини десятої статті 25 Закону №2232-XII прямо пов`язують виникнення обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у закладі вищої освіти, з фактом дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання.
31. Водночас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема: за підпунктом «б» - за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби, а за підпунктом «ж» - у зв`язку із систематичним невиконанням військовослужбовцем умов контракту.
32. Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, підставою для дострокового розірвання контракту та відрахування відповідача з числа курсантів було саме його небажання продовжувати навчання.
33. Так, ОСОБА_1 власноруч подав рапорт про відрахування у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, у якому також підтвердив своє зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти.
34. У подальшому наказом начальника Академії від 19.03.2019 №10-КС контракт із ОСОБА_1 було розірвано саме через небажання продовжувати навчання, його відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту та звільнено з військової служби в запас за підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.
35. З огляду на зазначене безпідставними є твердження відповідача про те, що фактичною підставою дострокового розірвання контракту було погіршення стану його здоров`я, а суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки відповідним доказам та безпідставно не застосували підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.
36. Наведені доводи не спростовують установлених судами обставин та фактично зводяться до незгоди відповідача з визначеними Академією підставами його звільнення з військової служби та відрахування з числа курсантів, однак питання правомірності визначення підстав звільнення відповідача з військової служби та відрахування з числа курсантів не охоплюється предметом позову в цій справі. 
37. Крім того, факт наявності у відповідача проблем зі здоров`ям, що підтверджуються медичними документами, не свідчить про те, що контракт було розірвано на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII. Для застосування цієї норми необхідним є звільнення особи за станом здоров`я на підставі відповідного висновку військово-лікарської комісії, тоді як матеріали справи свідчать про іншу підставу припинення контракту.
38. Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що контракт із відповідачем було достроково розірвано через небажання продовжувати навчання, а тому на нього поширюється передбачений частиною десятою статті 25 Закону №2232-XII обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти.
39. За наведених обставин Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку щодо застосування підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, оскільки ця норма не є такою, що підлягає застосуванню при вирішенні цього спору.
40. За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
41. За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
42. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
43. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем, залишити без задоволення.
2. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко
Судді: О.В. Кашпур
В.М. Соколов