КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року справа №320/18722/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації Київської області (код ЄДРПОУ 44370884, адреса: 08001, Київська обл., с-ще Макарів, вул. Довженка Олександра, 18), третя особа: Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 03193459, адреса: 01196, М. Київ, пл. Лесі Українки, 1) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням уточненої позовної заяви),

встановив:

Зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням уточненої позовної заяви), у якому просить суд:
-Визнати протиправні дії та бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації щодо не подання документів ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту’ населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4;
- Зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації подати подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.
Позиція позивача у справі полягає в тому, що ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 10.08.1993 року Київською обласною державною адміністрацією. Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії № 2387 від 23.10.2024 року у позивача встановлено захворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Крім того, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 847402 від 08.11.2024 року, позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи. 09.01.2025 року позивач звернувся до Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації із заявою про встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачу відповідного посвідчення. Листом від 15.01.2025 року № 02-20/201 Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації повідомило позивача про неможливість підтвердження статусу потерпілого категорії 4 на підставі поданих документів, у зв`язку з чим відмовило у подальшому наданні статусу категорії 1 та видачі відповідного посвідчення. Не погоджуючись із зазначеною відмовою, 20.01.2025 року позивач звернувся до Департаменту соціального розвитку та ветеранської політики Київської обласної військової адміністрації із заявою про встановлення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1. Листом від 27.01.2025 року Департамент соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації повідомив позивача, що відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 посвідчення видаються обласними державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. При цьому Департамент зазначив, що відповідне подання від Бучанської районної державної адміністрації до нього не надходило, а тому питання позивача не могло бути винесене на розгляд регіональної комісії. Позивач вважає таку відмову Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації протиправною, оскільки ним були подані належні та достатні документи, які підтверджують його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та право на встановлення статусу категорії 1. На підтвердження факту проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю позивач зазначає, що згідно з довідкою № 237 від 28.11.2024 року він навчався у Макарівській середній школі Макарівського району Київської області з 01.09.1979 року по 24.06.1987 року. Після закінчення школи ОСОБА_1 навчався у Київському енергетичному технікумі за спеціальністю «Монтаж парогенеруючих установок і обладнання АЕС» за денною формою навчання у період з 01.09.1987 року по 21.06.1991 року. При цьому у гуртожитку технікуму він не проживав, що підтверджується довідкою № 25 від 26.11.2024 року. Крім того, з 02.01.1992 року по 27.08.1993 року позивач працював у магазині «Будівельник» у смт Макарів, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_3 . Також відповідно до довідки № 2123 від 01.10.2024 року позивач був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 01.08.1988 року по 08.10.1993 року та з 27.10.1998 року по теперішній час. Позивач наголошує, що під час навчання у місті Києві фактично продовжував постійно проживати у смт Макарів та щоденно повертався додому, що було можливим з огляду на незначну відстань між населеними пунктами та наявність належного транспортного сполучення. Отже, на думку позивача, наявні у справі документи та фактичні обставини підтверджують його постійне проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а також чинність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, яке не було анульоване чи визнане недійсним у встановленому законом порядку. У зв`язку із цим ОСОБА_1 вважає, що має законне право на встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та отримання відповідного посвідчення, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У вказаний строк відповідач та третя особа не надали суду відзив/пояснення на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.
У матеріалах справи містяться довідки про доставку електронного листа, що свідчать про отримання сторонами 16.08.2025 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у їх електронний кабінет. 
Строк, встановлений для надання відзиву та пояснень на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.
Будь-яких заяв від відповідача та третьої особи не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 року ухвалено позовну заяву залишити без руху.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року відкрито провадження у адміністративній справі.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 10.08.1993 року Київською обласною державною адміністрацією.
Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії № 2387 від 23.10.2024 року у позивача встановлено захворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Крім того, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 847402 від 08.11.2024 року, позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.
09.01.2025 року позивач звернувся до Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації із заявою про встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачу відповідного посвідчення.
Листом від 15.01.2025 року № 02-20/201 Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації повідомило позивача про неможливість підтвердження статусу потерпілого категорії 4 на підставі поданих документів, у зв`язку з чим відмовило у подальшому наданні статусу категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою, 20.01.2025 року позивач звернувся до Департаменту соціального розвитку та ветеранської політики Київської обласної військової адміністрації із заявою про встановлення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.
Листом від 27.01.2025 року Департамент соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації повідомив позивача, що відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 посвідчення видаються обласними державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. При цьому Департамент зазначив, що відповідне подання від Бучанської районної державної адміністрації до нього не надходило, а тому питання позивача не могло бути винесене на розгляд регіональної комісії.
ОСОБА_1 вважає таку відмову Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації протиправною, оскільки ним були подані належні та достатні документи, які підтверджують його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та право на встановлення статусу категорії 1.
Суд встановив, що на підтвердження факту проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю позивач подав ряд документів.
Згідно з довідкою № 237 від 28.11.2024 року з`ясовано, що з 01.09.1979 року по 24.06.1987 року позивач навчався у Макарівській середній школі Макарівського району Київської області
Після закінчення школи позивач навчався у Київському енергетичному технікумі за спеціальністю «Монтаж парогенеруючих установок і обладнання АЕС» за денною формою навчання у період з 01.09.1987 року по 21.06.1991 року. При цьому у гуртожитку технікуму він не проживав, що підтверджується довідкою № 25 від 26.11.2024 року.
З 02.01.1992 року по 27.08.1993 року ОСОБА_1 працював у магазині «Будівельник» у смт Макарів, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки № 2123 від 01.10.2024 року позивач був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 01.08.1988 року по 08.10.1993 року та з 27.10.1998 року по теперішній час.
У зв`язку із цим позивач вважає, що має законне право на встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та отримання відповідного посвідчення, тому звернувся до суду із даним позовом.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства та доходить наступного висновку.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Відповідно до статті 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та соціальний захист вказаного потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-XII).
Метою та завданнями Закону №796-XII є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
Відповідно до статті 10 Закону №796-ХІІ, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 11 Закону №796-ХІІ, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:
1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;
2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;
5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;
6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії або проведення оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.
Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону №796-ХІІ, причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 14 Закону №796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 17 Закону №796-ХІІ, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, освіти і науки, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадські організації організують щорічне медичне обстеження (диспансеризацію), санаторно-курортне лікування всіх осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, запроваджують систему радіаційно-екологічного, медико-генетичного, медико-демографічного моніторингу на території України. Цими органами у регіонах найбільшого зосередження осіб, які постраждали, створюються спеціалізовані центри, в тому числі дитячі, для обстеження, лікування, соціально-психологічної реабілітації та профорієнтації потерпілих осіб. Громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов`язані проходити обов`язкове обстеження в медичних закладах. Громадяни, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, переогляд у медико-соціальній експертній комісії проходять залежно від рівнів розладу функцій організму, що встановлюється зазначеною комісією, через 3-5 років. При стійких незворотних морфологічних змінах та порушеннях функцій органів і систем організму, неефективності будь-яких видів реабілітаційних заходів, а також після досягнення пенсійного віку, в тому числі на пільгових умовах, група інвалідності встановлюється безстроково.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 статті 65 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок № 551).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.
Згідно з абзацами третім, шостим, сьомим пункту 3 Порядку №551, особам з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії Б синього кольору. У разі установлення групи інвалідності довічно на правій внутрішній стороні посвідчення робиться запис Безстроково. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією строку інвалідності чи встановлення іншої групи інвалідності в посвідченні на правій внутрішній стороні робиться запис про період, на який установлено групу інвалідності, цей запис завіряється підписом голови (його заступника) Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - уповноважені органи), що скріплюється печаткою.
Згідно з абзацами першим, шостим, вісімнадцятим та дев`ятнадцятим пункту 11 Порядку №551, посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Посвідчення видаються, зокрема, особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.
Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.
Відповідно до пункту 11-1 Порядку №551, для отримання посвідчення особи подають заяви разом з необхідними документами, зазначеними у пункті 11 цього Порядку, до районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг.
Заяви разом з необхідними документами подаються в паперовій або за наявності технічної можливості - в електронній формі.
У разі пред`явлення заявником паспорта громадянина України у формі електронного відображення інформації, що міститься у паспорті громадянина України у формі картки, оформленому засобами Єдиного державного демографічного реєстру, разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом, інформацією про місце проживання (за наявності), скановані копії такого документа не подаються.
Районна в мм. Києві та Севастополі держадміністрація опрацьовує інформацію, зазначену в документах, поданих у паперовій формі, та передає їх на розгляд уповноваженому органу.
Виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг протягом семи робочих днів з дати надходження заяви разом з відповідними документами у паперовій формі передає їх виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації.
Виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг за наявності технічної можливості реєструє заяву та формує електронну справу (заповнює відповідні електронні форми з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики), яку надсилає не пізніше наступного робочого дня засобами електронного зв`язку виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації через інформаційні системи Мінсоцполітики з дотриманням вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги, Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах.
Якщо заяви разом з необхідними для отримання посвідчення документами формуються виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центром надання адміністративних послуг виключно в електронній справі, такі документи у паперовій формі передаються виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації не рідше ніж раз на два тижні.
Виконавчий орган міської ради міста обласного значення, районна держадміністрація на підставі отриманої електронної справи перевіряє пакет документів та після отримання їх у паперовій формі передає уповноваженому органу.
Видача посвідчення особі провадиться уповноваженим органом через районні в мм. Києві та Севастополі держадміністрації або виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг.
Перевірка обґрунтованості прийняття рішень щодо видачі посвідчень здійснюється Нацсоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики.
З наведених норм випливає, що документом, який підтверджує факт інвалідності, наслідком виникнення якої є аварія на Чорнобильській АЕС, та на підставі якого можливо видати посвідчення особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1, є довідка медико-соціальної експертної комісії, у якій зазначено, що наявна у особи інвалідність є наслідком Чорнобильської катастрофи.
Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №847402 позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно, при цьому причиною інвалідності визначено захворювання, пов`язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №2387 від 23.10.2024 встановлено причинний зв`язок захворювання позивача з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.
Отже, наявними у справі доказами підтверджується встановлення причинного зв`язку інвалідності позивача з наслідками Чорнобильської катастрофи, що відповідно до статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є однією з визначальних умов для віднесення особи до категорії 1 потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
При цьому відповідачем не надано суду доказів недійсності, скасування чи неналежності зазначеної довідки МСЕК, а також не спростовано встановлений уповноваженим органом причинний зв`язок інвалідності позивача з аварією на Чорнобильській АЕС.
Також судом встановлено, що позивач має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, яке є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавалося і не скасовувалося.
З наведеного суд приходить до висновку, що позивачем були подані усі необхідні документи для вирішення питання щодо встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі відповідного посвідчення, однак відповідач протиправно не здійснив передбачених законодавством дій щодо формування та направлення відповідного подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.
Суд враховує, що відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відповідне подання Бучанської районної державної адміністрації до Департаменту не надходило, у зв`язку з чим справа позивача навіть не була винесена на розгляд Регіональної комісії.
Суд приймає до уваги позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 826/14053/16: «за умови встановлення в судовому порядку факту надання позивачкою всіх необхідних документів, що підтверджують її право на встановлення статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, у відповідача за наслідками відмови у встановленні статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, є лише один можливий варіант вчинення дій - прийняти рішення про встановлення статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати відповідне посвідчення».
Окрім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 30 жовтня 2018 року в постанові у справі №826/13094/16 зазначив наступне. Статтею 14 Закону №796-XII визначено, що до категорії 1, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відносяться інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. Позивачем було надано всі необхідні документи для встановлення йому статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема експертний висновок від 11.05.2016 №8226, яким встановлено причинний зв`язок хвороби з дією іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, тому відмова у встановленні такого статусу є необґрунтованою та такою, що порушує права та законні інтереси позивача хворого на папілярну карциному щитовидної залози (рак) у зв`язку з отриманням дози опромінення щитовидної залози через аварію на ЧАЕС.
За таких обставин суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо неподання документів та подання про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є протиправною, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача сформувати та направити відповідне подання разом із необхідними документами до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для розгляду питання по суті уповноваженою комісією.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю II групи, що підтверджується копією довідки МСЕК № 547402.
На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 72-73, 77, 90, 139, 143, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації Київської області (код ЄДРПОУ 44370884, адреса: 08001, Київська обл., с-ще Макарів, вул. Довженка Олександра, 18), третя особа: Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 03193459, адреса: 01196, М. Київ, пл. Лесі Українки, 1) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням уточненої позовної заяви) – задовольнити.
2. Визнати протиправні дії та бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації щодо не подання документів ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту’ населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.
3. Зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації подати подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.
4. Копію рішення направити сторонам у справі (їх представникам) відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.