ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2748/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: : Ісмаілова А.Н.

за участю представників сторін:
від позивача: Фізичної особи-підприємця Герт Сергія Петровича - не з`явився
від відповідача-1: Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації” - не з`явився
від відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області та Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року суддя першої інстанції Смелянець Г.Є. повний текст складено та підписано 26.01.2026
у справі № 916/2748/25
позовом Фізичної особи-підприємця Герт Сергія Петровича, с. Новопетрівка Одеської області 
до відповідачів: 1. Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації” , смт. Велика Михайлівка Одеської області
2. Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом зобов`язання його звільнити

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Фізична особа-підприємець Герт Сергій Петрович, с. Новопетрівка Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області та Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Фізичною особою-підприємцем Герт Сергієм Петровичем, с. Новопетрівка Одеської області, нежитловим приміщенням, загальною площею 49,2 кв.м., (опис: нежитлове приміщення на плане позначене літ. “А”: прибудова – “а1”, ганок – “а”), що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський (до змін – Великомихайлівський) р-н, селище (до змін – смт) Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а, шляхом зобов`язання Комунальне підприємство “Великомихайлівське БТІ”, код ЄДРПОУ 22502742 та Фізичну особу - підприємця Нікітіну Інну Володимирівну, РНОКПП: НОМЕР_1 , звільнити на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , вказане приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовані користуванням відповідачами спірним нерухомим майном без правових підстав.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Герт Сергія Петровича, с. Новопетрівка Одеської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2748/25; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 позов Фізичної особи-підприємця Герт Сергія Петровича, с. Новопетрівка Одеської області задоволено частково. Зобов`язано Комунальне підприємство “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області звільнити частину нежитлового приміщення площею 25,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський (до змін – Великомихайлівський) р-н, селище (до змін – смт) Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Нікітіну Інну Володимирівну, смт. Велика Михайлівка Одеської області звільнити частину нежитлового приміщення площею 9,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський (до змін – Великомихайлівський) р-н, селище (до змін – смт) Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а. Стягнуто з Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області на користь Фізичної особи-підприємця Герт Сергія Петровича, с. Новопетрівка Одеської області витрати по сплаті судового збору 1211 грн 20 коп. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області на користь Фізичної особи-підприємця Герт Сергія Петровича, с. Новопетрівка Одеської області витрати по сплаті судового збору 1211 грн 20 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами існували договірні орендні правовідносини, а тому заявлений позивачем негаторний спосіб захисту права не відповідає правовій природі спірних відносин. Водночас, керуючись принципом jura novit curia, суд надав належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам та дійшов висновку, що належним способом захисту є зобов`язання орендарів повернути орендоване майно після припинення договорів оренди. Встановивши факт закінчення строку дії договорів оренди, відсутність доказів реалізації відповідачами переважного права на їх продовження та невиконання обов`язку щодо повернення орендованих приміщень, суд зобов`язав відповідачів повернути позивачу ті частини нежитлового приміщення, які були передані їм в оренду. У решті позовних вимог суд відмовив з огляду на недоведеність факту перебування відповідачів на іншій площі спірного нерухомого майна, щодо якої заявлено вимоги про звільнення. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки розгляд іншої судової справи не перешкоджав встановленню та оцінці обставин, необхідних для вирішення даного спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фізична особа-підприємець Нікітіна Інна Володимирівна, смт. Велика Михайлівка Одеської області з рішенням суду першої інстанції не погодилася, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що умовами договору оренди не визначено конкретного опису приміщення, яке передавалось відповідачу- 2 за укладеним договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.2025, відсутні його технічні характеристики, стан переданого майна, ідентифікуючі ознаки (номер кабінету, кімнати, поверху, тощо), відсутня схема нежитлового приміщення, яке мало бути передано в користування. Також, договором не передбачено зобов`язання сторін щодо складення та підписання актів приймання-передачі, які б могли свідчити про фактичну дату передачі орендодавцем об`єкта в користування орендарю та дату повернення такого майна орендарем, а самим договором не визначено порядок передачі майна в користування та його повернення. 
Також, як вважає скаржник, судом не взято до уваги, що у відповідності до пункту 7.5 договору, за місяць до дати припинення договору, орендар не заявляв про своє бажання продовжувати договірні відносини з орендодавцем, та не повідомляв про своє бажання продовжувати користування приміщенням.
Судом першої інстанції також не враховано тих обставин, що договір між Фізичною особою - підприємцем Герт Сергієм Петровичем, с. Новопетрівка Одеської області та Фізичною особою – підприємцем Нікітіною Інною Володимирівною, смт. Велика Михайлівка Одеської області, було укладено строком на 6 місяців (п.7.1 договору), а саме лише посилання про звернення з заявою до правоохоронних органів не може свідчити про продовження використання відповідачем-2 приміщення для ведення підприємницької діяльності без належних доказів такого використання та ухилення відповідача- 2 від звільнення об`єкту оренди.
Окрім цього, Нікітіна Інна Володимирівна повідомляла Герта Сергія Петровича про те, що знаходилась 01.07.2025 року в приміщенні виключно через те, що мала трудові відносини з Фізичною особою - підприємцем Ждановою В.П., яка знаходилась в цей час у приміщенні за вказаною адресою, а до цього ОСОБА_2 мала трудові відносини з Комунальним підприємством «Великомихайлівське БТІ», і приходила за своїми документами, що не може свідчити про здійснення нею підприємницької діяльності на об`єкті. 
Також, як зазначає скаржник, суд не звернув увагу на той факт, що між директором Комунального підприємства «Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації», смт. Велика Михайлівка Одеської області Ждановою В.П. та Герт Сергієм Петровичем, с.Новопетрівка Одеської області, який є її сином, з червня 2025 року по теперішній час триває сімейний конфлікт, пов`язаний з майновими правами на нерухоме майно, яке Жданова В.П. подарувала своєму сину ОСОБА_1 , серед яких вирішується питання про позбавлення ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування Ждановою В.П. договору дарування у судовому порядку у зв`язку з аморальною поведінкою обдарованого ( ОСОБА_1 ). 
Про вказане свідчать неодноразові заяви та звернення до суду першої інстанції представника відповідача-1, адвоката Мураховського І.В., який просив суд зупинити провадження у справі в зв`язку з розглядом Захарівським районним судом Одеської області судового спору між ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_3 (позивач) з приводу скасування права власності Герт С.П. на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (справа №498/1040/25). 
Отже, як вважає скаржник, позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі користуються спірним нерухомим майном без правових підстав, не надаючи при цьому жодних доказів, які б свідчили про фактичне перебування відповідача-2 на об`єкті оренди, ведення нею підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 з метою отримання прибутку.
Скаржник звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про передачу ФОП Герт С.П. (орендодавець) ФОП Нікітіній І.В. (орендар) частини нежитлового приміщення площею 9,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський р-н, селище Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а в користування.
Також, апелянт стверджує, що при прийнятті рішення у справі №916/2748/25, судом не перевірено, чи у спірний період позивач-орендодавець не вчиняв дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від відповідача-орендаря після припинення 01.07.2025 строку дії договору оренди.
Отже, судом не з`ясовано, чи міг належно виконати відповідач-2 (орендар) обов`язок щодо повернення об`єкта оренди позивачу-орендодавцю за наслідком припинення строку дії договору оренди, виходячи з відсутності чіткої домовленості між сторонами спору щодо порядку повернення орендованого майна (приміщення). Тобто, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від якого колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає за необхідне відступати при розгляді справи №910/20370/17.
Як вважає апелянт, матеріали справи не містять достатніх доказів (листів від відповідача, актів, свідчень), які б підтверджували, що орендар (відповідач-2) навмисно ухилялась від повернення майна після закінчення строку договору оренди, позивач не надав докази того, що орендар ігнорував вимоги повернути майно або перешкоджав доступу до нього. Саме позивач має довести факт ухилення, а не відповідач свою невинність.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25, призначено судове засідання. 
Також, Комунальне підприємство “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Скаржник зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов`язаної справи №498/1093/25, у межах якої оспорюється право власності позивача на нежитлове приміщення, що є предметом орендних правовідносин у даному спорі. На думку апелянта, результат розгляду зазначеної цивільної справи має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки стосується правомірності набуття позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомості. 
Крім того, скаржник стверджує, що суд першої інстанції помилково не врахував надані ним доводи та документи, які підтверджують зв`язок між предметом спору та обставинами, що досліджуються у справі №498/1093/25, а також безпідставно погодився з твердженнями позивача про відсутність такого зв`язку. 
Також апелянт посилається на те, що орендар належним чином реалізував своє переважне право на укладення договору оренди на новий строк, своєчасно звернувшись із відповідною заявою до орендодавця, а тому висновки суду щодо відсутності підстав для продовження орендних правовідносин є необґрунтованими. 
Окремо скаржник зазначає про порушення його права на захист у зв`язку з відмовою суду долучити до матеріалів справи подані ним документи, зокрема, договори оренди, додаткові угоди, документи щодо набуття права власності на спірне майно, платіжні документи та інші докази. На його переконання, відхилення відповідного клопотання з підстав пропуску процесуального строку позбавило відповідача можливості належним чином довести свої заперечення проти позову. 
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив принципи змагальності сторін та рівності учасників процесу, оскільки поклав в основу рішення переважно доводи та докази позивача, не надавши належної оцінки запереченням і доказам відповідача, що, на думку скаржника, свідчить про неповне та необ`єктивне дослідження обставин справи. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25. Об`єднано для спільного розгляду апеляційні скарги Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області та Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25, призначено судове засідання.
27.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли заперечення на апеляційні скарги відповідачів, як залишаються судом апеляційної інстанції без розгляду, оскільки надані поза межами строку встановленого судом в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 року.
11.06.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Комунального підприємства «Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентариції», смт. Велика Михайлівка Одеської області надійшло клопотання, у якому останній просить суд, відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із необхідністю адвоката Федоренко Ю.М. прибути до Одеського слідчого ізолятора для допиту свого клієнта-підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №12026162250000229.
Колегія суддів залишає без задоволення зазначене клопотання, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
За змістом статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто або через представника. Особиста участь особи у справі не позбавляє її права мати в цій справі представника. При цьому кількість представників, яким надається право представляти особу у судовому процесі, законодавчо не обмежена.
Крім того, відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
З огляду на наведені вище приписи законодавства, враховуючи, що заявником до клопотання про відкладення судового засідання відповідних доказів на підтвердження обставин, які зазначені ним у клопотанні, взагалі не надано, а також враховуючи, що позиція скаржника щодо спірних правовідносин викладена письмово у поданій ним апеляційній скарзі, та те, що скаржник не був позбавлений можливості із залученням іншого представника або на умовах самопредставництва взяти участь у судовому засіданні, якщо йому було таке потрібно, з огляду на те, що явка в судове засідання учасників справи судом апеляційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, беручи до уваги суб`єктивне право представника учасника справи щодо визначення пріоритетності судових проваджень тощо, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цього клопотання.
Також, представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку до їх електронних кабінетів ухвали про призначення справи до розгляду, а також рекомендованим повідомленням про вручення ухвали. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, учасники справи скористались своїм правом на подання письмових пояснень, затягування строку розгляду скарги в даному випадку є невиправданим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації” та Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року справі №916/2748/25 не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 не потребує скасування, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176924879 від 09.08.2019 за Гертом Сергієм Петровичем, с.Новопетрівка Одеської області зареєстровано право приватної власності, об`єкт нерухомого майна - нежиле приміщення, загальною площею 49,2 кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Велика Михайлівна, вулиця Соборна, будинок 36а.
Підставою виникнення права власності є свідоцтва про право власності видане 15.01.2008 Великомихайлівською селищною радою Великомихайлівського району Одеської області. 
01.01.2025 між Фізичною особою-підприємцем Герт Сергієм Петровичем (Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Нікітіною Інною Володимирівною (Орендар, відповідач-2) укладений договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір-1), згідно з яким орендодавець зобов`язується передати в користування орендарю частину належного йому нежитлового приміщення площею 9,6 кв.м, що знаходиться за адресою: 67100, Одеська область, смт. Велика Михайлівка,вул. Соборна, 36а за плату на строк, встановлений цим договором.
Відповідно до п.1.2 договору-1 приміщення надається в користування строком на шість місяців з моменту підписання сторонами цього договору.
Згідно з п.2 договору-1 орендодавець зобов`язується:
- Забезпечувати безперешкодне користування орендарем приміщенням.
- Не втручатися у господарську діяльність орендаря.
- Робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку.
Відповідно до п.4 договору-1 обов`язки орендаря:
- Вчасно, в повному обсязі, щомісячно не пізніше 1 числа наступного за періодом платежу місяця, сплачувати орендодавцю орендну плату за користування приміщенням.
- Користуватися орендованими приміщеннями відповідно до їх призначення;
- Вчасно оплачувати комунальні та інші послуги на утримання приміщення та прибудинкової території (водопостачання, каналізацію, електроенергію, послуги зв`язку, вивіз сміття та інше) згідно діючих розцінок та укладених договорів з відповідними підприємствами.
- Утримувати об`єкт оренди у відповідності до санітарно-технічних норм і вимог, правил протипожежної безпеки та правил експлуатації приміщень, інженерного обладнання. В разі завдання шкоди третім особам орендар несе відповідальність самостійно та за власний рахунок. У випадку накладення відповідальності на орендодавця за збитки завдані з вини орендаря він зобов`язаний відшкодувати орендодавцю сплачені кошти в повному обсязі.
- Робити поточний ремонт використовуваних приміщень
- Не передавати в суборенду частин або все приміщення третім особам.
Відповідно до п.7.1 договору-1 цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом шести місяців, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору.
Згідно з п.7.3 договору-1 цей договір припиняється у випадках:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- розірвання або відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором;
- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;
- розірвання договору (в т.ч. відмови від договору) у випадках, передбачених чинним законодавством;
- в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
Відповідно до п.7.4 договору-1 в разі припинення цього договору орендар зобов`язаний передати приміщення негайно, якщо інше не становлено цим договором або імперативними нормами чинного законодавства.
Згідно з п.7.5 договору-1 в разі бажання орендаря скористатися переважним правом на укладення договору оренди приміщення на звий строк, він зобов`язаний повідомити про це орендодавця в місячний строк до закінчення дії договору.
01.04.2025 між Фізичною особою-підприємцем Герт Сергієм Петровичем (орендодавець, позивач) та Комунальним підприємством “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації” (орендар, відповідач-2) укладений договір оренди нежитлового приміщення (договір-2), згідно з яким орендодавець зобов`язується передати в користування орендарю частину належного йому нежитлового приміщення площею 25,4 кв.м, а саме: кабінет начальника - 12 кв.м., коридор - 3,7 кв.м., архів - 5,7 кв.м., кочегарка - 2,2 кв.м., туалет - 1,8 кв.м., що знаходиться за адресою: 67100, Одеська область, с-ще. Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а за плату на строк, встановлений цим договором.
Відповідно до п.1.2 договору-2 приміщення надається в користування строком на три місяці з моменту підписання сторонами цього договору.
Згідно з п.2 договору-2 орендодавець зобов`язується:
- Забезпечувати безперешкодне користування орендарем Приміщенням.
- Не втручатися у господарську діяльність орендаря.
- Робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку.
Відповідно до п.4 догвоору-2 обов`язки орендаря:
- Вчасно, в повному обсязі, щомісячно не пізніше 1 числа наступного за періодом платежу місяця, сплачувати орендодавцю орендну плату за користування приміщенням.
- Користуватися орендованими приміщеннями відповідно до їх призначення;
- Вчасно оплачувати комунальні та інші послуги на утримання приміщення та прибудинкової території (водопостачання, каналізацію, електроенергію, послуги зв`язку, вивіз сміття та інше) згідно діючих розцінок та укладених договорів з відповідними підприємствами.
- Утримувати об`єкт оренди у відповідності до санітарно-технічних норм і вимог, правил протипожежної безпеки та правил експлуатації приміщень, інженерного обладнання. В разі завдання шкоди третім особам орендар несе відповідальність самостійно та за власний рахунок. У випадку накладення відповідальності на орендодавця за збитки завдані з вини орендаря він зобов`язаний відшкодувати орендодавцю сплачені кошти в повному обсязі.
- Робити поточний ремонт використовуваних приміщень
- Не передавати в суборенду частин або все приміщення третім особам.
Відповідно до п.7.1 договору-2 цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом трьох місяців, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору.
Згідно з п.7.3 договору-1 цей договір припиняється у випадках:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- розірвання або відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором;
- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;
- розірвання договору (в т.ч. відмови від договору) у випадках, передбачених чинним законодавством;
- в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
Відповідно до п.7.4 договору-2 в разі припинення цього договору орендар зобов`язаний передати приміщення негайно, якщо інше не становлено цим договором або імперативними нормами чинного законодавства.
Згідно з п.7.5 договору-2 в разі бажання орендаря скористатися переважним правом на укладення договору оренди приміщення на звий строк, він зобов`язаний повідомити про це орендодавця в місячний строк до закінчення дії договору.
У повідомленні про розірвання договору оренди від 15.06.2025 позивач, на підставі п 7.3. договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2025 між Фізичною особою – підприємцем “Герт С.П.” та Комунальним підприємством “Великомихайлівське БТІ”, повідомив відповідача-1 про розірвання договору оренди стосовно приміщення за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с-ще Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а. Також, позивач просив забезпечити повернення об`єкта оренди 01.07.2025 в відповідному стані згідно п. 7.4. договору оренди.
18.06.2025 вказане повідомлення одержано відповідачем-1, про що свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6710000027595.
У повідомленні про розірвання договору оренди від 15.06.2025 позивач, на підставі п 7.3. договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2025 між Фізичною особою – підприємцем “Герт С.П.” та Фізичною особою – підприємцем “Нікітіна І.В.”, повідомив відповідача-2 про розірвання договору оренди стосовно приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач просив забезпечити повернення об`єкта оренди 01.07.2025 в відповідному стані згідно п. 7.4. Договору оренди.
Згідно з наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №6710000027609 повідомлення позивача розірвання договору оренди від 15.06.2025 вручено 18.06.2025 Ждановій. 
З наявного в матеріалах справи талону-повідомлення єдиного обліку №3676 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.07.2025 вбачається, що 01.07.2025 о 11:49 надійшла заява до РУ про те, що 01.07.2025 о 11:19 за адресою: Роздільнянський район, с-ше Велика Михайлівка, вулиця Соборна буд.36 кв.А, надійшла заява від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканець АДРЕСА_2 , про те що по АДРЕСА_1 01.07.2025 року закінчився договір оренди приміщення терміном на З місяці з комунальним підприємством БТІ та ФОП ''Нікітіна”; але орендарі Нікітіна І.В. та Жданова В.П. відмовляються покидати приміщення. 
02.07.2025 позивач надіслав відповідачу-1 вимогу, в якій зазначив, що у зв`язку із закінченням строку дії договору вимагав від відповідальних осіб Комунального підприємства “Великомихайлівське БТІ”, с. Велика Михайлівка Одеської області у найкоротший термін, але не пізніше 10.07.2025 звільнити нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . 
На підтвердження надсилання вимоги до матеріалів справи надано фіскальний чек Укрпошти №6508808057723 від 02.07.2025.
Також, 02.07.2025 позивач надіслав відповідачу-2 вимогу, в якій зазначив, що у зв`язку із закінченням строку дії договору вимагав від Фізичної особи - підприємця Нікітіної І.В., с. Велика Михайлівка Одеської області у найкоротший термін, але не пізніше 10.07.2025 звільнити нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
08.07.2025 вказана вимога одержана відповідачем-2, про що свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6508800057715. 
Окрім того, у справі наявні:
- Свідоцтво про право власності не нежиле приміщення САВ 567057 від 15.01.2008, яке видано на підставі рішення Великомихайлівської селищної ради від 21.11.2007 №160 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17368785 від 15.01.2008; 
- договір від 09.10.2002, укладений між Ждановою В.П. (Дарувателька) та ОСОБА_1 (обдарований), згідно з яким дарувателька подарувала, а обдарований прийняв в дар належний дарувательці на праві приватної власності 1/3 частку будівлі за номером АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці розміром 600 кв.м.;
- технічний паспорт на нежиле приміщення по АДРЕСА_1 , складений Великомихайлівським бюро технічної інвентаризації 15.01.2008;
- заява про зміну підстав позову до Захарівського районного суду Одеської області від позивача Жданової В.П. 
- свідоцтво про право власності від 01.03.2002 на В-Михайлівську автостанцію; 
- свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 від 24.09.2020;
- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00009636368 від 27.10.2011; 
- свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 17.06.2025;
- рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 28.02.2002 “Про визнання права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна за територіальною громадою смт. Велика Михайлівка в особі В-Михайлівської селищної ради на частину нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 ”;
- свідоцтво про право власності від 11.03.2002 на частину будівлі прилеглої до В.Михайлівської автостанції за адресою: смт. Велика Михайлівка, вул. Карла Маркса, 36а;
- рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 28.02.2002 “Про продаж частини нерухомого майна”;
- договір купівлі-продажу від 11.03.2002, укладений між Великомихайлівською селищної ради Великомихайлівського району Одеської області (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) на 1/3 частку будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 600 кв.м.;
- рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 21.11.2007 “Про розподіл нерухомого майна на два окремих самостійні об`єкти з самостійними поштовими адресами”;
- заява КП “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації” до ТВО начальника ВнП№1 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області та лист до ФОП Герт С.П.; 
- висновок експерта №12/25 за результатами проведення психологічної експертизи, складений 13.12.2025 .
Інших належних та допустимих письмових доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали господарської справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав щодо зобов`язання відповідачів звільнити на користь позивача вказане спірне приміщення.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, як зазначено вище за текстом цієї постанови, наявний у справі витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176924879 від 09.08.2019 свідчить, що Герт Сергій Петрович, с. Новопетрівка Одеської області є власником нежилих приміщень загальною площею 49,2 кв.м., за адресою: Одеська область, смт. Велика Михайлівка, вул. К. Маркса (Соборна), 36 а.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були укладені договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2025 з відповідачем-1, який діє протягом шести місяців та договір оренди нежитлового приміщення від 01.04.2025 з відповідачем-2, який дії протягом трьох місяців, та за умовами яких нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 67100, Одеська область, с-ще. Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а, власником якого є позивач, передане в оренду відповідачам. 
Отже, враховуючи існування між сторонами орендних правовідносин і того, що обов`язок повернення відповідачами спірного нерухомого майна виник саме внаслідок припинення відповідних договорів оренди, укладених з позивачем, правова природа спору є зобов`язальною, а відтак захист прав має здійснюватися в межах умов договорів та положень Цивільного кодексу України про наслідки припинення найму (зокрема ст.ст.629,785 Цивільного кодексу України), 
Оскільки суд апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного рішення тільки в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до норм ст.269 Господарського процесуального кодексу України, то колегією суддів не надається оцінка висновку суду першої інстанції щодо способу захисту порушеного права позивача.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2025 між позивачем і відповідачем-1 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач передав останньому у строкове платне користування частину належного йому нежитлового приміщення площею 25,4 кв. м, розташованого за адресою: 67100, Одеська область, селище Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а, строком на три місяці з дня підписання договору. Пунктом 7.3 зазначеного договору передбачено, що його дія припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений.
Також, 01.01.2025 між позивачем та відповідачем-2 укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого у користування останнього передано частину нежитлового приміщення площею 9,6 кв. м за тією ж адресою строком на шість місяців з моменту підписання договору. Відповідно до пункту 7.3 цього договору його дія припиняється у разі закінчення строку оренди. 
З огляду на наведені умови договорів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк дії договорів оренди від 01.01.2025 та 01.04.2025 закінчився 01.07.2025.
Матеріали справи також свідчать, що повідомленням від 15.06.2025 позивач повідомив обох відповідачів про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням строку дії договорів та необхідність повернення орендованих приміщень.
При цьому відповідачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження виконання вимог пункту 7.5 договорів оренди щодо реалізації переважного права на укладення договорів оренди на новий строк, а відтак відсутні підстави вважати, що ними було належним чином заявлено про намір продовжити орендні правовідносини.
Стосовно повідомлення про вручення поштового відправлення № 6710000027609, з якого вбачається вручення повідомлення, адресованого відповідачу-2, відповідачу-1, суд першої інстанції обґрунтовано врахував пояснення відповідача-2, надані ним безпосередньо у судовому засіданні 22.12.2025, згідно з якими він фактично отримав повідомлення позивача від 15.06.2025 про припинення договору оренди.
Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України після припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була отримана, з урахуванням нормального зносу або в іншому стані, визначеному договором. Аналогічний обов`язок передбачено й умовами спірних договорів. Зокрема, пунктом 7.4 договорів встановлено, що у разі припинення договору орендар зобов`язаний негайно передати орендоване приміщення орендодавцю, якщо інше не передбачено договором або імперативними нормами законодавства.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з моменту припинення дії договорів оренди, тобто з 01.07.2025, у відповідача-1 з 01.07.2025 наявний обов`язок з передачі позивачу орендованого приміщення (частини нежитлового приміщення площею 25,4 кв.м, що знаходиться за адресою: 67100, Одеська область, с-ще. Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а), та у відповідача-2 з 01.07.2025 наявний обов`язок з передачі позивачу орендованого приміщення (частини нежитлового приміщення площею 9,6 кв.м, що знаходиться за адресою: 67100, Одеська область, с-ще. Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а).
Також, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог щодо звільнення решти площі спірного нерухомого майна, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач-1 та відповідач-2 користуються або займають іншу частину нежитлового приміщення, ніж та, що була передана їм за договорами оренди. Відтак, обставини щодо перебування відповідачів на решті площі приміщення загальною площею 49,2 кв. м за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, селище Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а, належними доказами не підтверджені.
Доводи скаржника, Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт.Велика Михайлівка Одеської області про неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у справі цивільній справі №498/1093/25 та безпідставного відмовлення місцевим господарським судом у задоволенні відповідного клопотання про зупинення провадження у справі, судова колегія відхиляє, з огляду на таке. 
Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, яка перебуває на розгляді суду в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського або кримінального судочинства, — до набрання законної сили судовим рішенням в такій справі. Водночас наведена норма виключає можливість зупинення провадження з посиланням на об`єктивну неможливість розгляду спору, якщо наявні у справі докази дають змогу встановити та оцінити обставини, що входять до предмета доказування.
Інститут зупинення провадження спрямований на забезпечення повного та правильного встановлення обставин, які не можуть бути з`ясовані в межах відповідного судового процесу, проте мають істотне значення для вирішення спору. Тому, вирішуючи питання про наявність підстав для зупинення провадження, суд повинен у кожному конкретному випадку встановити, чим саме обумовлена неможливість подальшого розгляду справи.
Під об`єктивною неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для суду самостійно встановити певні фактичні обставини, які є предметом дослідження в іншому судовому провадженні, зокрема у зв`язку з непідвідомчістю чи непідсудністю відповідного спору, одночасним розглядом взаємопов`язаних справ різними судами або з інших причин.
Пов`язаною з даною справою може вважатися лише така інша справа, у якій встановлюються обставини, що впливають або можуть вплинути на подання, дослідження та оцінку доказів у цьому спорі, зокрема факти, яким законом надано преюдиціальне значення відповідно до частин четвертої та шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, при вирішенні питання про зупинення провадження суд має з`ясувати: по-перше, наявність зв`язку між справою, що розглядається, та іншою справою, яка перебуває у провадженні суду; по-друге, чи дійсно існує об`єктивна неможливість розгляду спору до вирішення такої справи. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17 та від 17.12.2019 у справі № 917/131/19.
Колегія суддів також враховує, що на відміну від відкладення розгляду справи, зупинення провадження здійснюється на невизначений строк — до усунення обставин, які стали підставою для його застосування. Саме тому такий процесуальний інститут може бути застосований лише за наявності достатніх та беззаперечних підстав, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17 та від 16.01.2020 у справі №908/1188/19.
Як убачається з матеріалів справи, та правильно встановлено місцевим господарським судом, предметом даного спору є вимоги про зобов`язання відповідачів звільнити нежитлове приміщення загальною площею 49,2 кв. м, розташоване за адресою: Одеська область, Роздільнянський район (до зміни адміністративно-територіального устрою - Великомихайлівський район), селище Велика Михайлівка, вул. Соборна, 36а, у зв`язку із припиненням дії договорів оренди, укладених між позивачем та кожним із відповідачів.
Водночас у справі № 498/1093/25, предметом судового розгляду є вимоги про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини будівлі АДРЕСА_1 від 09.10.2002, укладеного між ОСОБА_3 та Гертом Сергієм Петровичем., а також про визнання права власності на зазначену частку нерухомого майна.
Таким чином, предмет та підстави позову у справі № 498/1093/25 не збігаються з предметом і підставами заявлених у цій справі вимог, а обставини, що підлягають встановленню у зазначеному цивільному спорі, не перешкоджають господарському суду самостійно дослідити та оцінити докази щодо наявності чи відсутності у відповідачів обов`язку повернути орендоване майно після припинення договорів оренди. За таких обставин підстави для висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № 498/1093/25 відсутні.
Також, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області про відсутність у договорі оренди від 01.01.2025 детального опису орендованого приміщення, його технічних характеристик, схеми розташування, а також актів приймання-передачі, оскільки ці доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин існування між сторонами орендних правовідносин та факту передачі відповідачу-2 у користування частини нежитлового приміщення.
Як вбачається з матеріалів справи, сам скаржник не заперечував факту укладення договору оренди від 01.01.2025, не заявляв про його неукладеність, недійсність чи неможливість визначення об`єкта оренди. Навпаки, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на умовах зазначеного договору та правових наслідках його припинення, що свідчить про визнання скаржником факту існування договірних відносин між сторонами.
При цьому, відсутність окремого акту приймання-передачі не спростовує виникнення у відповідача-2 обов`язку повернути орендоване майно після припинення договору, оскільки такий обов`язок прямо передбачений як положеннями статті 785 Цивільного кодексу України, так і пунктом 7.4 договору оренди.
Так само безпідставними є доводи скаржника про те, що відповідач-2 не заявляв про намір продовжити договірні відносини та користування приміщенням. Наведені обставини, навпаки, підтверджують висновок суду першої інстанції про припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії та відсутність правових підстав для подальшого користування орендованим майном після 01.07.2025.
Крім того, твердження апелянта про недоведеність факту подальшого використання відповідачем-2 спірного приміщення після припинення договору не спростовують правомірності висновку, викладеного в оскаржуваному рішенні. Предметом спору у даній справі є виконання обов`язку орендаря щодо повернення орендованого майна після припинення договору оренди, а не встановлення факту здійснення відповідачем підприємницької діяльності у спірному приміщенні. Відтак, для вирішення спору визначальним є встановлення факту припинення договору та невиконання орендарем обов`язку з повернення майна, а не доведення факту використання приміщення для здійснення господарської діяльності.
Посилання скаржника на те, що скаржник перебувала у спірному приміщенні 01.07.2025 виключно, як працівник Фізичної особи-підприємця Жданової В.П. або раніше перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Великомихайлівське БТІ», саме по собі не має вирішального значення для правильного вирішення даного спору, оскільки предметом розгляду у справі є виконання відповідачем-2 обов`язку щодо повернення орендованого майна після припинення договору оренди, а не встановлення характеру її перебування у приміщенні в окремий день чи з`ясування підстав здійснення нею трудової діяльності.
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на існування сімейного конфлікту між Ждановою В.П. та Гертом С.П., а також на наявність судового спору щодо права власності на нерухоме майно. Сам по собі факт існування між зазначеними особами інших правовідносин та спорів не свідчить про відсутність у відповідачів обов`язку виконувати взяті на себе договірні зобов`язання та не впливає на встановлені судом обставини припинення орендних правовідносин. Більше того, суд першої інстанції надав належну оцінку доводам відповідача щодо необхідності зупинення провадження у справі до вирішення спору про право власності та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність передбачених статтею 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для такого зупинення.
Доводи скаржника про відсутність доказів здійснення Нікітіною І.В. підприємницької діяльності у спірному приміщенні або отримання нею прибутку від такої діяльності також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зазначені обставини не входять до предмета доказування у даній справі. Для вирішення спору визначальним є встановлення факту існування орендних правовідносин, припинення договору оренди та невиконання орендарем обов`язку щодо повернення орендованого майна, а не доведення факту здійснення ним господарської діяльності у відповідному приміщенні.
Отже, наведені апеляційною скаргою обставини не спростовують встановлених судом першої інстанції фактів та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам апелянтів у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що скаржниками не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність підстав для повної відмови у задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянтів, зазначені ними в апеляційних скаргах, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни. При цьому протилежного ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржниками не доведено.
Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Тобто, сутність обґрунтованості рішення суду полягає в тому, що воно має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи наведене вище, судова колегія зазначає, що апеляційні скарги Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області та Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права, які мають бути застосовані в даному випадку.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Комунального підприємства “Великомихайлівське Бюро Технічної Інвентаризації”, смт. Велика Михайлівка Одеської області та Фізичної особи-підприємця Нікітіної Інни Володимирівни, смт. Велика Михайлівка Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2748/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Повний текст постанови складено 15.06.2026 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Я.Ф. Савицький	
 	А.І. Ярош