КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1269/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ОПТ РЕСУРС" (далі – позивач) до Енергетичної митниці (далі – відповідач) про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, а також зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA903000/2025/000540/2 від 22.12.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA903150/2025/000841; 
- зобов`язати відповідача здійснити митне оформлення товару згідно з даними митної декларації №25UА903150009177U3 від 26.11.2025.
В обґрунтування вимог зазначено, що між ТОВ "ТРЕЙД ОПТ РЕСУРС" та WEXLER SA укладено договір поставки № WSA-I-66 від 23.06.2025, на виконання якого поставлено дизельне паливо ULSD 10 РРМ (EN590) на умовах CIF порт Ізмаїл та/або CIF порт Кілія з перевалкою відповідно до Додаткової угоди № 7 від 15.09.2025 та Угоди № 1 від 14.10.2025. Для митного оформлення товару за МД № 25UA903150006518U3 та № 25UA903150009177U3 товариством подано повний пакет документів, які підтверджували митну вартість товару за основним методом – за ціною договору. Вказано, що рішення митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2025/000540/2 від 22.12.2025 та картка відмови № UA903150/2025/000841 є протиправними, оскільки митний орган не навів конкретних розбіжностей у поданих позивачем документах, не встановив відсутності відомостей, необхідних для підтвердження митної вартості, та безпідставно відмовив у застосуванні основного методу її визначення. Також зазначено, що за умовами поставки CIF витрати на фрахт і страхування включені до ціни товару, а витрати на перевалку на території України не входять до митної вартості. Крім того, експортна декларація країни відправлення не є документом, який визначає митну вартість товару, а наведені у ній відомості не можуть бути самостійною підставою для коригування митної вартості.
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову. Вказав, що під час перевірки документів, поданих разом із МД № 25UA903150009177U3, митним органом встановлено обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості. На його думку, подані документи містили розбіжності та не підтверджували усіх складових митної вартості. Зокрема, митниця посилалася на наявність посередницької ланки між виробником RELIANCE INDUSTRIES LIMITED і продавцем WEXLER SA, невідповідність між сумою платежу за SWIFT-повідомленням від 23.09.2025 та сумою остаточного інвойсу, відсутність документального підтвердження вартості перевалки, відмінність ціни товару від відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення, а також ненадання документів щодо вартості послуг незалежного інспектора. У зв`язку з цим митний орган вважав неможливим застосування основного методу визначення митної вартості товару та правомірно визначив її за другорядним методом відповідно до статті 60 Митного кодексу України (а.с.99-104).
У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що подані товариством документи містили усі відомості, необхідні для підтвердження митної вартості товару, а наведені митницею обставини не свідчать про недостовірність заявленої вартості та не є підставами для відмови у застосуванні основного методу її визначення. Також наголошено на тому, що витрати на перевалку після ввезення товару на митну територію України не включаються до митної вартості, а посилання митного органу на відомості експортної декларації та дані інформаційних баз не спростовують достовірність ціни договору (а.с.175-184). 
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
23.06.2025 між ТОВ "ТРЕЙД ОПТ РЕСУРС" та компанією WEXLER SA укладено договір поставки № WSA-I-66, згідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити дизельне паливо ULSD 10 PPM (EN590) (а.с.50-51).
15.09.2025 сторонами укладено Додаткову угоду № 7 до договору поставки № WSA-I-66, відповідно до якої продавець зобов`язався поставити дизельне паливо ULSD 10 PPM (EN590) у кількості 1 500 метричних тонн +/– 10 % на умовах поставки CIF порт Ізмаїл, Україна та/або CIF порт Кілія, Україна з перевалкою. Термін поставки було визначено до 30.09.2025 (а.с.52).
14.10.2025 між сторонами укладено Угоду № 1 про внесення змін до Додаткової угоди № 7 від 15.09.2025, якою було змінено порядок формування остаточної ціни товару та розмір премії при її визначенні (а.с.53).
У вересні 2025 року для митного оформлення товару позивачем подано до митниці тимчасову митну декларацію № 25UA903150006518U3, до якої долучено, зокрема, договір поставки № WSA-I-66 від 23.06.2025, Додаткову угоду № 7 від 15.09.2025, рахунок-проформу № PI-WSA-I-66/402 від 15.09.2025, коносамент № 1273 від 15.09.2025, сертифікат походження товару № 3599 від 15.09.2025, сертифікати якості товару, копію митної декларації країни відправлення № 25ROCT1970S22430B0 від 15.09.2025 та інші документи, необхідні для митного оформлення товару.
У ході здійснення контролю правильності визначення митної вартості митницею на адресу декларанта було направлено повідомлення про необхідність надання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України. У повідомленні митний орган зазначив про наявність розбіжностей у поданих документах та необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
26.11.2025 позивачем подано додаткову митну декларацію № 25UA903150009177U3 для завершення митного оформлення товару. Разом із декларацією також подано, зокрема, рахунок-фактуру (Commercial Invoice) № FI-WSA-I-66/427 від 14.10.2025, банківський платіжний документ (SWIFT) від 23.09.2025, перелік котирувань за період з 16.09.2025 по 18.09.2025, Угоду № 1 від 14.10.2025 до Додаткової угоди № 7, а також інші документи на підтвердження заявленої митної вартості товару.
22.12.2025 митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA903000/2025/000540/2, яким заявлену позивачем митну вартість не визнано та визначено митну вартість товару із застосуванням другорядного методу, передбаченого статтею 60 Митного кодексу України. Як джерело інформації для визначення митної вартості митним органом використано митну декларацію від 24.10.2025 № 25UA903150007483U6, за якою митна вартість подібного товару становила 0,7826 доларів США за кілограм (а.с.82).
У той же день митницею оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA903150/2025/000841, у якій зазначено про непідтвердження декларантом складових митної вартості товару та наявність розбіжностей у поданих документах (а.с.83-84).
Після прийняття рішення про коригування митної вартості товару декларантом ТОВ "КАДОНІС" було подано митну декларацію №25UA903150010120U6 із зазначенням митної вартості відповідно до рішення №UA903000/2025/000540/2 від 22.12.2025, у зв`язку з чим товар було випущено у вільний обіг (а.с.60-64, 85-86).
Не погодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України № 4495-VІ від 13.03.2012 (далі – МК України).
За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Частиною першою статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта. 
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Відповідно до вимог статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки. 
Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. 
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. 
Частиною 1 статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. 
Відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. 
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. 
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. 
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. 
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. 
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. 
Отже, митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а, від 23.10.2021 у справі №815/4821/16, від 13.09.2023 у справі №826/9931/16.
Отже, наведені вище норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Крім цього, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді (частина 5, 6 статті 55 МК України).
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування регламентовані главою 9 МК України.
Згідно з частиною першою статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 
1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. 
Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).
Частинами 7, 8 статті 57 МК України визначено, що методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно частин 2, 3 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Згідно з частинами 3, 4 статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості. 
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод. 
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, у Графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової базиЄдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Отже, чинним законодавством чітко врегульовано, що застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів, до яких віднесено і резервний, здійснюється лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, та виключно після процедури консультацій між митним органом та декларантом, в ході яких декларант обґрунтовує неможливість застосування основного та наступних методів. 
Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач не визнав митну вартість, заявлену позивачем за основним методом – за ціною договору (контракту), та прийняв рішення від 22.12.2025 № UA903000/2025/000540/2 про коригування митної вартості товару, визначивши її із застосуванням другорядного методу, передбаченого статтею 60 Митного кодексу України. 
Підставами для такого висновку відповідач визначив наявність розбіжностей у поданих документах, зокрема відсутність документального підтвердження вартості перевалки товару, невідповідність між сумою платежу за банківським платіжним документом та сумою інвойсу, відмінність відомостей щодо вартості товару від даних митної декларації країни відправлення, ненадання документів щодо вартості послуг незалежного інспектора, а також наявність посередницької ланки між виробником товару та продавцем. Крім того, митним органом встановлено, що заявлений рівень митної вартості є нижчим за рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких раніше здійснювалось митними органами України. З огляду на викладене відповідач дійшов висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості та визначив її за методом, передбаченим статтею 60 МК України, використавши як джерело інформації МД від 24.10.2025 № 25UA903150007483U6.
Водночас суд вважає наведені висновки митного органу необґрунтованими з огляду на таке.
Встановлено, що для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було подано документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема договір поставки № WSA-I-66 від 23.06.2025, Додаткову угоду № 7 від 15.09.2025, Угоду № 1 від 14.10.2025, рахунок-проформу № PI-WSA-I-66/402 від 15.09.2025, рахунок-фактуру № FI-WSA-I-66/427 від 14.10.2025, коносамент № 1273 від 15.09.2025, банківський платіжний документ (SWIFT) від 23.09.2025, сертифікат походження товару № 3599 від 15.09.2025, копію митної декларації країни відправлення № 25ROCT1970S22430B0 від 15.09.2025 та інші документи, необхідні для митного оформлення товару. Зазначені документи містять узгоджені між собою відомості щодо найменування товару, його кількості, умов поставки та порядку формування ціни, а також дають можливість встановити фактичні обставини здійснення зовнішньоекономічної операції та числові значення складових митної вартості.
Щодо доводів відповідача про наявність посередницької ланки між виробником товару та продавцем суд зазначає, що сама по собі відмінність між виробником товару та стороною зовнішньоекономічного договору не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості. Відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про вплив таких правовідносин на формування ціни товару або про приховування декларантом складових митної вартості.
Посилання відповідача на невідповідність між сумою платежу за SWIFT-повідомленням від 23.09.2025 та сумою комерційного інвойсу суд також відхиляє. Як вбачається з умов Додаткової угоди № 7 від 15.09.2025 та Угоди № 1 від 14.10.2025, остаточна ціна товару визначалась після поставки на підставі погодженого сторонами механізму ціноутворення. За таких обставин здійснення попередньої оплати до визначення остаточної ціни товару узгоджується з умовами договору та саме по собі не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості. 
Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності документального підтвердження вартості перевалки товару, суд виходить з того, що поставка здійснювалась на умовах CIF порт Ізмаїл та/або CIF порт Кілія відповідно до правил Інкотермс. Відповідач не довів, що витрати на перевалку є складовою митної вартості товару відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України та підлягають обов`язковому включенню до неї. Також митний орган не встановив, що такі витрати були фактично понесені до моменту ввезення товару на митну територію України.
Щодо посилання відповідача на розбіжності між відомостями інвойсу та митної декларації країни відправлення суд зазначає, що експортна митна декларація не належить до документів, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України як основні документи для підтвердження митної вартості товару. Відомості такого документа мають допоміжний характер та не можуть самостійно спростовувати дані контракту, інвойсів і платіжних документів.
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо ненадання документів про вартість послуг незалежного інспектора, оскільки митним органом не доведено, що такі витрати є окремою складовою митної вартості товару або не були враховані у договірній ціні товару.
Стосовно посилання митного органу на нижчий рівень заявленої митної вартості товару порівняно з інформацією, наявною в його базах даних, суд зазначає, що сама по собі відмінність між заявленою митною вартістю та вартістю товарів, оформлених за іншими митними деклараціями, не може бути достатньою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості. Такі відомості можуть бути лише підставою для перевірки правильності заявленої митної вартості, але не замінюють необхідності встановлення конкретних обставин недостовірності відомостей, поданих декларантом. 
Щодо використання митної декларації від 24.10.2025 року № 25UA903150007483U6, як джерела визначення митної вартості, то відповідачем не наведено обґрунтування тотожності або подібності товарів за їх комерційними характеристиками, фізичними властивостями, країною походження, виробником, умовами поставки, обсягом партії та іншими істотними показниками, які відповідно до статті 60 МК України підлягають врахуванню при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому саму митну декларацію від 24.10.2025 № 25UA903150007483U6 до матеріалів справи не надано, що позбавляє суд можливості також перевірити характеристики товару, умови його поставки, заявлену митну вартість, застосований метод її визначення та інші обставини, необхідні для встановлення правомірності використання такої декларації як джерела інформації при визначенні митної вартості спірного товару, у зв`язку з чим посилання відповідача на таку митну декларацію не може вважатися достатнім доказом правомірності прийнятого рішення про коригування митної вартості.
Таким чином, відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених частиною шостою статті 54 та статтею 58 Митного кодексу України, які виключали б можливість визначення митної вартості товару за основним методом – за ціною договору.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що рішення Енергетичної митниці від 22.12.2025 № UA903000/2025/000540/2 про коригування митної вартості товарів та картка відмови № UA903150/2025/000841 від 22.12.2025 були прийняті без належного правового та фактичного обґрунтування, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Водночас, стосовно позовної вимоги про зобов`язання Енергетичної митниці здійснити митне оформлення товару відповідно до даних митної декларації № 25UA903150009177U3 від 26.11.2025, то суд зазначає таке.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, після прийняття рішення про коригування митної вартості товарів № UA903000/2025/000540/2від 22.12.2025 декларантом ТОВ "КАДОНІС" подано митну декларацію № 25UA903150010120U6 із зазначенням митної вартості відповідно до рішення митного органу, після чого товар випущено у вільний обіг.
Представник відповідач у відзиві також зазначив, що на момент розгляду справи митне оформлення спірного товару завершено, товар випущено у вільний обіг, тому відсутні правові та фактичні підстави для повторного здійснення митного оформлення товару за митною декларацією № 25UA903150009177U3 від 26.11.2025. 
Суд погоджується з вищенаведеними доводам відповідача та зазначає, що скасування рішення про коригування митної вартості товарів є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах. Водночас зобов`язання митного органу здійснити митне оформлення товару за митною декларацією № 25UA903150009177U3 від 26.11.2025 не призведе до відновлення порушеного права позивача, оскільки відповідна митна процедура вже завершена, а товар випущено у вільний обіг. Крім того, митне законодавство не передбачає можливості повторного здійснення митного оформлення того самого товару після завершення митних формальностей та його випуску у вільний обіг.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про зобов`язання відповідача здійснити митне оформлення товару згідно даних митної декларації № 25UA903150009177U3 від 26.11.2025 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. 
Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 серпня 2024 року у справі № 120/15468/23 зазначив, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є взаємопов`язаними однаковими правовідносинами, відтак вказані рішення у випадку їх спільного оскарження розцінюються як одне ціле. Розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу. 
Так, виходячи з відомостей спірного рішення митниці, митна вартість товару, заявлена позивачем, становила 46 576 402,06 грн (1 130 657,11 доларів США х 41,1941), тоді як митна вартість, визначена відповідачем за результатами відповідного коригування, – 46 916 918,66 грн (1 138 923,26 доларів США х 41,1941) (а.с.82).
Отже, різниця між митною вартістю, визначеною позивачем, та митною вартістю, скоригованою митним органом, становить: 46 916 918,66 грн – 46 576 402,06 грн = 340 516,60 грн. 
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", а також з урахуванням частини 3 статті 4 цього Закону та застосування коефіцієнта 0,8 при поданні позову в електронній формі, позивач за подання даного позову мав сплатити судовий збір у такому розмірі: 
2 662,40 грн (3 328,00 грн х 0,8) – за вимогу немайнового характеру;
4 086,20 грн (340 516,60 грн х 1,5% х 0,8) – за вимогу майнового характеру.
Загальний розмір судового збору мав становити 6 748,60 грн.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 7 987,20 грн (а.с.93).
Відтак, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4086,20 грн.
Питання про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 1 238,60 грн (7987,20 грн – 6 748,60 грн) може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ОПТ РЕСУРС" (пр. Інженерів, 6а, оф. 6, м. Кропивницький, 25001, ЄДРПОУ 45854951) до Енергетичної митниці (вул. Світлицького, буд. 28-А, м. Київ, 04215, ЄДРПОУ 44029610) про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, а також зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів № UA903000/2025/000540/2 від 22.12.2025. 
Визнати протиправним та скасувати картку відмови Енергетичної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA903150/2025/000841 від 22.12.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ОПТ РЕСУРС" (ЄДРПОУ 45854951) за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці (ЄДРПОУ 44029610) судовий збір в розмірі 4 086,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН