ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1772/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Андрусенко О.О., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 23.01.2026 №164650005747; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 16.01.2026 №139 та призначивши пенсію за віком з 12.01.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 16.01.2026 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 23.01.2026 №164650005747 їй відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 менше двох років.
Із таким рішенням позивач не погоджується й зазначила, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт її проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше двох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ). Також позивач зазначала, що факт її проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новомартиновицького старостинського округу Пирятинської міської ради Полтавської області від 07.01.2026 №П618, а під час навчання у Богуславському педагогічному училищі у період літних та зимових канікул, практики вона проживала вдома у селі Мартиновичі. 
З врахуванням наведеного зазначала, що сукупний термін її проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 становить більше двох років, тому вона має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII на 9 років (максимальний).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю, з підстав правомірності оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 23.01.2026 №164650005747 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. При цьому зазначив, що вік заявниці – 51 рік 05 днів, страховий стаж – 34 роки 01 місяць 28 днів. Згідно доданих до заяви документів підтверджено факт проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 – 04 роки 04 місяці 06 днів. До періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 27.06.1994 в Богуславському педагогічному училищі, тобто у вказаний період позивач навчалася у м. Богуслав, а тому в цей час вона 7не могла проживати в зоні безумовного (обов`язкового) відселення за адресою, зазначеною в довідці виконавчого комітету Новомартиновицького старостинського округу: с. Мартиновичі, Поліського району, Київської області.
У відповіді на відзив позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.
Відповідач-2, отримавши ухвалу про відкриття провадження – 16.02.2026, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, у встановлений судом строк відзив на позов не подав.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
16.01.2026 позивач звернулася до із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням.
Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ у Волинській області, яким і прийнято рішення від 23.01.2026 №164650005747 про відмову у призначенні пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що вік позивача – 51 рік 00 місяців 05 днів; страховий стаж становить 34 роки 01 місяць 28 днів. До проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не зараховано періоду навчання з 01.09.1990 по 27.06.1994, оскільки навчалася у м. Богуслав відноситься до 4 категорії. Період проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 становить 04 роки 04 місяці 06 днів.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором
Умови призначення пенсії за віком встановлено статті 26 Закону № 1058-IV.
В той же час основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796-ХІІ.
Статтею 49 Закону №796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Приписами статті 55 Закону №796-ХІІ передбачені умови призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на 4 роки та додатково на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу .
Початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше 2 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше 2 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка.
Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, в у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - не менше 2 років станом на 01 січня 1993 року.
Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.
Як встановлено судом, у позивача наявне посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2) серії НОМЕР_1 , виданим Київською обласною радою.
Зазначене посвідчення недійсним не визнавалось, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється.
Водночас, суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт його проживання у забрудненій зоні станом на 01 січня 1993 року не менше 2 років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території безумовного (обов`язкового) відселення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 18.03.2025 у справі № 460/27065/23.
Верховний Суд у постановах від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 дійшов до висновків про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
В той же час, до пенсійного органу позивач надав довідку виконавчого комітету Новомартиновицького старостинського округу Пирятинської міської ради Полтавської області від 07.01.2026 №П618 (а.с. 13), в якій зазначено, що відповідно до запису в погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області №6 (1986-1990 рр. особовий рахунок №499) та №№11, 12 (1991-1995 рр., особовий рахунок №502 та №538) на момент аварії на ЧАЕС з 26.04.1986 по 22.11.1993 проживала та була зареєстрована ві с. Мартиновичі Поліського району Київської області, яке відносить до зони безумовного (обов`язкового) відселення (а.с. 13).
Отже, з вказаної довідки видно, що період проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 по 01.01.1993 становить більше двох років, що дає право позивачу на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Крім того, згідно з дипломом серії НОМЕР_2 позивач в період з01.09.1990 по 27.06.1994 навчалася у Богуславському педагогічному училищі ім. І. С. Нечуй-Левицького за спеціальністю вчителя початкових класів. Вказаний навчальний заклад знаходився у м. Богуслав Київської області.
На думку суду, навчання позивача у Богуславському педагогічному училищі ім. І. С. Нечуй-Левицького не заперечує факту її проживання на території радіоактивного забруднення, зокрема, в період канікул та практики, позаяк сам по собі факт навчання позивача в іншому населеному пункті не свідчить про припинення її постійного проживання та реєстрації у с. Мартиновичі Поліського району Київської області. Надана позивачем довідка виконавчого комітету Новомартиновицького старостинського округу підтверджує безперервне проживання та реєстрацію позивача у зазначеному населеному пункті в період з 26.04.1986 по 22.11.1993, що узгоджується із записами погосподарських книг та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами.
Отже, відмова відповідача ГУ ПФУ у Волинській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є безпідставною та не ґрунтується на нормах закону. Враховуючи довідку виконавчого комітету виконавчого комітету Новомартиновицького старостинського округу від 07.01.2026 №П618 (а.с. 13), яка підтверджує факт реєстрації та проживання (роботи) позивача на території безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше двох років, а також беручи до уваги, що навчання позивача у Богуславському педагогічному училищі ім. І.С. Нечуй-Левицького не спростовує факту її постійного проживання в період канікул та практики на території безумовного (обов`язкового) відселення, а також наявний у позивача необхідний страховий стаж та вік (51 рік), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 9 років (початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки + 5 років, тобто 1 рік за кожний рік проживання) відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 23.01.2026 №164650005747 позивачу протиправно відмовлено у перерахунку переході на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993, становить менше двох років.
Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно із пунктом 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 23.01.2026 №164650005747, яке було прийняте ГУ ПФУ у Волинській області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1, за принципом екстериторіальності, а тому зазначений територіальний орган ПФУ є належним відповідачем за поданим позовом.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Волинській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача (вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23).
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 23.01.2026 №164650005747 позивачу безпідставно відмовлено у перерахунку переході на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, тому на підставі наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги необхідно задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування вказаного рішення, та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 16.01.2026 №139 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом за результатами розгляду цієї справи, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог до ГУ ПФУ у Полтавській області (з огляду на те, що діями або рішенням цього відповідача права позивача порушені не були).
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.01.2026 №164650005747.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.01.2026 №139 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом за результатами розгляду цієї справи.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Гоголя, 34, код ЄДРПОУ 13967927
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43000, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя О. О. Андрусенко