Справа № 128/3839/25
Провадження № 22-ц/801/1286/2026
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

12 травня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Юрченка Тараса Петровича, 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В.В.
у справі №128/389/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюа» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року ТОВ «Агроюа» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15.03.2025 року о 16 год. 02 хв. у м. Вінниця по вул. Соборна, 53, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Dacia Lodgy, д.н.з. НОМЕР_1 та Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2025 року у справі №127/8778/25 ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Dacia Lodgy визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно з висновком експертного дослідження № 92, в результаті ДТП транспортний засіб Toyota Camry отримав механічні пошкодження, в пред`явленому вигляді до експлуатації не придатний, втратив товарний вигляд, споживчі та експлуатаційні якості, вимагає відновлювального ремонту. 
Сума матеріальних збитків станом на дату оцінки становить 345 467,89 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Dacia Lodgy була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а автомобіля Toyota Camry – у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 
Так, останньою страховою компанією було відшкодовано страхову суму у межах максимального ліміту виплати за шкоду майну, у розмірі 160 000,00 грн, а тому решта суми майнової шкоди має бути відшкодована відповідачем.
Позивач надсилав відповідачу претензію, проте вона залишена без виконання.
За вказаних обставин просило стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 185 467,89 грн та здійснити розподіл судових витрат. Також зазначено, що докази щодо розміру витрат за надання правничої допомоги будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2026 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюа» матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 185 467,89 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 89 коп.) та витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень) та витрати на оплату судового збору в сумі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агроюа» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, представник відповідача - адвокат Юрченко Т.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок експертного дослідження № 92, покладений в основу судом першої інстанції, не є належним і допустимим доказом, оскільки договір на проведення експертної оцінки між позивачем та експертом ОСОБА_2 укладено в липні 2025 року, через чотири місяці після нібито проведеного огляду, що викликає сумніви, на якій правовій підставі експерт проводив візуальний огляд транспортного засобу 18 березня 2025 року, і чи був експерт ОСОБА_2 тією особою, яка проводила цей огляд, та чи є він (огляд) тотожним первинному, здійсненому СТО ТОВ «Преміум Мотор». Крім того, огляд транспортного засобі був проведений у відсутність водія ОСОБА_1 , який не був повідомлений про такий огляд, чим порушено його право на участь у визначенні обсягу пошкоджень, та висловлення заперечень. Й так само не була повідомлена страхова компанія ПрАТ «СК Арсенал Страхування». Звертає увагу, що експерт ОСОБА_2 не був попереджений про кримінальну відповідальність.
Вважає помилковим висновок суду про те, що стороною відповідача, яка заперечує проти розміру збитку, не надано доказів на спростування, оскільки на момент звернення до суду із позовом пошкоджений транспортний засіб був проданий позивачем третій особі, а відтак проведення експертизи об`єктивно не можливо. 
Суд залишив поза увагою те, що позивач не здійснив відновлювальний ремонт автомобіля, а продав його у стані після ДТП, а відтак витрати на відновлювальний ремонт не є реальними збитками які позивач не поніс і не міг їх понести.
Безпідставним вважає віднесення до суми збитків ПДВ за відсутності факту проведення ремонту та з урахуванням статусу позивача як платника ПДВ.
На думку апелянта реальний розмір понесених позивачем збитків становить 91 136,70 грн, виходячи із розрахунку – 1 217 803,33 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП без ПДВ) – 966 666,67 грн (вартість без ПДВ за яку було реалізовано авто) – 160 000 грн (розмір грошових коштів, що були відшкодовані СК).
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну каргу без задоволення. Наголошує на тому, що відповідачем наведений альтернативний розрахунок розміру заподіяних позивачу збитків, виходячи з різниці між ринковою вартістю автомобіля до ДТП без ПДВ з одного боку, та доходу від його продажу без ПДВ і відшкодування страхової з іншого. Проте представник позивача звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про відшкодування шкоди, розмір якої визначено експертним шляхом.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача вказав, що доводи позивача викладі у відзиві на апеляційну скаргу не спростовують аргументів апеляційної скарги.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 04 травня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Юрченко Т.П. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. 
Представник позивача Олексієнко Л.В. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити судове рішення без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ТОВ «Агроюа» з 07.01.2025 року є власником транспортного засобу марки Toyota Camry, 2024 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який було придбано у ТОВ «Преміум Мотор» .
Водій ОСОБА_1 15.03.2025 року о 16.02 год. в м. Вінниця по вул. Соборна, 53 керував автомобілем Дача Логан, д.н.з. НОМЕР_1 та виконуючи маневр розвороту не з крайнього лівого положення на проїзній частині не надав перевагу в русі автомобілю Тойота Кемрі д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого трапилося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2025 року у справі № 127/8778/25 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Перелік пошкоджень транспортного засобу марки Toyota Camry вказаний у акті технічного огляду КТЗ від 18.03.2025 року й сторонами не заперечувався.
На час вказаної ДТП транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований ТОВ «Агроюа» у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом ОСЦПВ серії ЕР.225557626.
Сам зміст полісу страхування (копію полісу) КАСКО суду надано не було, проте відповідачем не заперечується факт наявності полісу.
16.03.2025 року водій належного ТОВ «Агроюа» автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування.
СТО ТОВ «Преміум Мотор» 18.03.2025 року здійснило огляд пошкодженого в результаті ДТП автомобіля та 20.03.2025 року підготувало рахунок №СПМ-К-F12747, згідно з яким вартість ремонту автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 становить з ПДВ 386362,03 грн. 
Відповідно до страхового акту ПрАТ СК «ПЗУ Україна» №54586/1 подія визнається страховим випадком, а збитки підлягають відшкодуванню на транспортний засіб Toyota Camry в розмірі 160 000,00 грн, які були сплачені 23.04.2025 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на рахунок СТО ТОВ «Преміум Мотор», що підтверджується розпорядженням про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експертного дослідження № 92 з експертної оцінки колісного транспортного засобу від 24.07.2025 року, складеного судовим експертом Терентьєвим Л.І., дослідження проводилося на підставі зовнішнього візуального огляду від 18.03.2025 року. Огляд ТЗ проводився у односторонньому порядку за участю довіреної особи власника ТОВ «АГРОЮА» ОСОБА_3 . Сума матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату оцінки 15.03.2025 року, становила 345 467,89 грн. Вказаний висновок було виготовлено на підставі договору на проведення експертної оцінки від 21.07.2025 року. 
З витребуваних судом доказів вбачається, що транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, 07.05.2025 року ТОВ «Агроюа» (керівником якої є Андріяш Ю.В.) був проданий ОСОБА_4 за ціною 1 160 000,00 грн.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення не повністю відповідає зазначеним вимогам.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді та у заподіянні шкоди позивачу підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а сума страхового відшкодування, що відшкодована страховою компанією в повному розмірі не покриває витрат, які необхідно здійснити для повного відновлення пошкодженого автомобіля позивача, то саме з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок вчинення ним ДТП.
Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Під час судового розгляду відповідач не заперечував своєї винуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того його вина повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2025 року, якою його визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до з частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже вина відповідача у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. 
Відносини у сфері обов`язкового страхування регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон 1961-IV).
Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність як позивача, так і відповідача була застрахована .
А тому ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» як страховик позивача ТОВ «Агроюа» відшкодувало останньому страхову суму у межах максимального ліміту виплати за шкоду майну, у розмірі 160 000,00 грн.
Згідно з п. 33.2 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору – стаття 979 ЦК України.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки вина відповідача щодо пошкодження належного позивачу транспортного засобу є встановленою відповідною постановою суду, а сума страхового відшкодування, що відшкодована страховою компанією в повному розмірі не покриває витрат, які необхідно здійснити для повного відновлення пошкодженого автомобіля позивача, то саме з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок вчинення ним ДТП.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції припустився помилки, стягнувши відшкодування, яке включає податок на додану вартість. 
Мотивуючи свої вимоги, позивач вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої з вини відповідача , йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 185 467,89 грн. Ця сума складає різницю між розміром завданих матеріальних збитків – 345 467, 89 грн і сумою страхової виплати (отриманим страховим відшкодуванням) в сумі 160 000 грн.
Разом з тим, механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів такої оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.
Відповідно до п. 2.4. Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 8.3. Методики визначено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ.
Із висновку експертного дослідження №92 вбачаєтеся, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 належного позивачеві становить 292841,72 грн (з урахуванням ПДВ на роботи, запасні частини та матеріали). Крім того визначено й втрату товарної вартості у сумі 52 626, 17 грн, яка страховиком не відшкодовується, відповідно до положень п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21.12.2020 у справі № 911/286/20.
Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.
У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.
У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.
Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18).
Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі № 565/1210/19 зазначив, що якщо автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, то вказану суму не повинні компенсувати ні страхова компанія, ні винна в ДТП особа.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач не здійснював відновлювального ремонту автомобіля і не планує його здійснення, оскільки здійснив його відчуження. В судовому засіданні апеляційного суду позивач визнав ці обставини, 
Відтак, із суми вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 292 841,72 грн, визначеного згідно з висновком експертного дослідженням як такою, що включає ПДВ на роботи, послуги і запасні частини, слід виключити суму ПДВ, що у даному випадку 58 568,34 грн (292 841,72 грн *0,2). Отже вартість відновлювального ремонту без ПДВ складає 234 273,37 грн (292 841,72 грн – 58 568,34 грн). 
Відтак розмір матеріальної шкоди (збитків), що підлягають відшкодуванню/стягненню з відповідача визначаємо шляхом віднімання від вартості відновлювального ремонту (без ПДВ) суми сплаченого страхового відшкодування й отримуємо 74 273,37 грн (234 273,37 грн – 160 000 грн). 
Крім того, до зазначеної суми слід додати розмір шкоди, що полягає у втраті товарної вартості, яка відповідно до законодавства, що діяло станом на час вчинення ДТП, не підлягала відшкодуванню страховиком, проте підлягає відшкодуванню безпосереднім заподіювачем. 
Таким чином, розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідача становить 126 899,54 грн (74 273,37 грн + 52 626,17 грн). 
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП стягнути без врахування ПДВ .
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження № 92 є неналежним і допустимим доказом з тих підстав, що у п. 5.2. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» визначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).
Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.
Крім того, доводи апелянта про те, що ні його, ні страховика, не було викликано для проведення огляду транспортного засобу для проведення експертного дослідження, не є обґрунтованими, оскільки відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом. 
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).
Щодо судових витрат
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюа» та стягнення на його користь 126 899,54 грн, то й відповідно слід змінити розмір судових витрат, які підлягають стягненню.
Так позовні вимоги ТОВ «Агроюа»  задоволено на 68,42 % (126 899,54 грн/185 467,89 грн х100), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 2 071,75 грн у відшкодування судового збору, 2 736,80 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта, та 4 105, 50 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
У зв`язку з поданням апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 також поніс судові витрати, сплативши 4 542 грн судового збору, який підлягає стягненню з позивача пропорційно до частини позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, а саме 1 434,36 грн (4 542 грн х 31,58 %)
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агроюа» підлягає стягнення різниця в сумі 637,39 грн понесених останнім судових витрат.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,- 
постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Юрченка Тараса Петровича, задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюа» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюа» матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 126 899,54 грн, витрати, пов`язані з залученням експерта в розмірі 2 736,80 грн, 4 105 грн витрат на професійну правничу допомогу, та 637,39 грн різниці витрат зі сплати судового збору. 
В решті позовних вимоги відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 13.05.2026 року.
Головуючий         І.М. Стадник 

Судді          Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська