ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1068/26
Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1087/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Заявник: ОСОБА_1 
Заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (суддя Павлов В.Г.), постановлену в м.Прилуки, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: ОСОБА_1 здійснює догляд за своїми непрацездатними батьками і не може здійснювати догляд за своєю рідною сестрою ОСОБА_2 . Заяву мотивовано тим, що заявниця має сина - ОСОБА_3 , який проживає разом зі своєю тіткою - сестрою заявниці - ОСОБА_2 , яка є одинокою особою з інвалідністю 2 групи з 2019 року. За доводами заявниці, її сестра не може сама себе обслуговувати, забезпечувати свої потреби, внаслідок інсульту часто має порушення пам`яті і відповідно потребує постійної сторонньої допомоги. З 2022 по 2023 роки ОСОБА_3 працював у Центальному апараті Пенсійного фонду України і був заброньований від мобілізації, однак у зв`язку з погіршенням здоров`я ОСОБА_2 у жовтні 2023 року був змушений звільнитися з роботи і зосередитися на догляді за нею. Після цього він неодноразово звертався до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації і кожного разу таку відстрочку надавали. Однак 07 листопада 2025 року комісія прийняла рішення про відмову у наданні відстрочки, мотивуючи це наявністю у ОСОБА_2 сестри, яка в першу чергу має обов`язок доглядати її. У той же час ОСОБА_1 проживає в м.Прилуки і тимчасово здійснює догляд за своїми непрацездатними батьками - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок трудового каліцтва неврологічного захворювання. Крім цього, мати заявниці - інсулінозалежна, хворіє на діабет важкої форми і потребує спеціального харчування. ОСОБА_1 вказує, що вона не може покинути своїх непрацездатних батьків і переїхати в м.Київ доглядати за сестрою і не може сестру привезти у м.Прилуки, бо остання проходить в м.Києві постійну реабілітацію після інсульту, а такі реабілітаційні заклади в м.Прилуки відсутні.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2026 року у відкритті провадження відмовлено. Ухвалу суду мотивовано тим, що вимоги заявника про встановлення факту того, що вона здійснює догляд за своїми непрацездатними батьками і не може здійснювати догляд за своєю рідною сестрою ОСОБА_2 не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень статей 293, 315 ЦПК України. Суд дійшов висновку, що аналіз мети звернення вказує на те, що між сином заявниці ОСОБА_3 (якого не вказано зацікавленою особою, хоча це випливає з мети встановлення факту) та ІНФОРМАЦІЯ_1 вже виник спір щодо наявності правових підстав для звільнення від призову за мобілізацією, а встановлення зазначеного у заяві факту є способом формування доказової бази для вирішення цього спору. Встановлення в конкретному випадку факту не пов`язане з виникненням, зміною або припиненням цивільних прав чи обов`язків самої заявниці, а за предметом та можливими правовими наслідками для ОСОБА_3 цей спір може стосуватися сфери публічно-правових відносин, а отже не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що син заявниці мав і має намір подати до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 новий комплект документів для розгляду питання про відстрочку від призову, серед яких має бути документ про відсутність у особи, за якою він здійснює догляд, інших осіб, які мають обов`язок доглядати за нею. В той же час законодавством не визначено позасудового порядку встановлення такого факту. ОСОБА_1 звертає увагу, що її заява пов`язана з її цивільними обов`язками, зокрема по догляду за сестрою ОСОБА_2 , а також з її цивільними обов`язками по догляду за матір`ю ОСОБА_5 . Вважає, що суд мав би зазначити пріоритетність обов`язку догляду за батьками відносно обов`язку догляду за сестрою. ОСОБА_1 також вважає хибним висновок суду, що її заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, за доводами заявниці, суд мав право залишити її заяву без розгляду, якби прийшов до таких самих висновків після заслуховування сторін, тобто після відкриття провадження по справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 і зобов`язати суд першої інстанції розглянути справу по суті. Заінтересована особа вказує, що суд формально підійшов до розгляду заяви її сестри й таким чином порушив право на справедливий суд. Вважає, що оскаржуваною ухвалою суду були порушені й її права на доступ до правосуддя, оскільки суд не вислухав доводи ОСОБА_2 щодо суті справи, яка безпосередньо стосується її прав та інтересів як особи з інвалідністю 2 групи, а також порушене право на повагу до її приватного і сімейного життя у зв`язку з тим, що відсутність рішення по суті справи негативно вплине на її життя як особи з інвалідністю та поставить його під загрозу через невирішеність питання з правовими засадами догляду. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9)
Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (а.с.10, 17-18, 19-20).
ОСОБА_2 є рідною сестрою заявниці (а.с.15). Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18 серпня 2021 року ОСОБА_2 було встановлено безтерміново другу групу інвалідності (а.с.16).
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22 червня 2018 року матері заявниці - ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності безтерміново, ступінь втрати працездатності - 40% (а.с.21).
У заяві від 31 жовтня 2025 року, адресованій т.в.о.керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , підпис якої засвідчено приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області, зазначає, що вона є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок трудового каліцтва, інсулінозалежна, потребує лікування та догляду. Про неї піклується та здійснює догляд її донька ОСОБА_1 , яка також проживає в АДРЕСА_3 , і є єдиною особою, яка здійснює догляд за нею (а.с.23).
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.26). Його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 видавалися довідки про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.14 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він є членом сім`ї другого, третього ступеня споріднення особи з інвалідністю 1 або 2 групи, зайнятий постійним доглядом за нею, а саме: №7293 від 05 вересня 2024 року - на строк до 09 листопада 2024 року (а.с.27); №10114 від 12 листопада 2024 року - на строк до 07 лютого 2025 року (а.с.28); №1993 від 21 лютого 2025 року - на строк до 09 травня 2025 року (а.с.29); №11137 від 09 вересня 2025 року - на строк до 05 листопада 2025 року (а.с.30).
07 листопада 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 направив ОСОБА_3 повідомлення, відповідно до якого комісією розглянуто заяву останнього та підтверджуючі документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, за результатами розгляду яких протоколом від 07 листопада 2025 року №89 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_3 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що він підлягає призову на військову службу на загальних підставах. Причини відмови: є інші невійськовозобов`язані особи, а саме ОСОБА_7 , яка в першу чергу має доглядати ОСОБА_2 (а.с.31).
Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений Главами 1 і 6 Розділу ІV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Отже, окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства характеризується, зокрема, специфікою процесуальної форми розгляду справ окремого провадження, зумовленої спеціальною метою та особливим об`єктом судового захисту.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.
Юридична значимість фактів, що встановлюються в окремому провадженні, визначається нормами матеріального права (цивільного, сімейного, трудового тощо), які мають бути застосовані судом при вирішенні справи.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України, а саме якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Коло таких інших фактів обмежено тими, що пов`язані з реалізацією особистих та майнових прав фізичної особи. Отже, до предмету судової діяльності в цьому аспекті не належить встановлення юридичних фактів, завдяки яким фізичні особи реалізують свої публічні права.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких критеріїв виходила й Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Факти, що мають юридичне значення, встановлюються судом в порядку цивільного судочинства. Поряд із цим наявний позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Можна стверджувати про існування позасудового порядку встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо встановлення такого порядку передбачено як мета відповідного порядку. Поряд із цим в багатьох процедурах набуття прав існує стадія з`ясування фактів (обставин) на підставі певних документів (доказів), однак встановлення таких фактів не має значення кінцевої мети такої процедури, а слугує досягненню іншої мети.
Тобто, якщо в певній процедурі (зокрема, адміністративній) встановлення юридичного значення певного життєвого факту (обставини) має допоміжне значення для прийняття певного правового рішення (визначення, встановлення правового статусу, надання права, звільнення від обов`язку тощо), таку процедуру не можна вважати порядком встановлення факту, що має юридичне значення.
Отже, при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина четверта статті 315 ЦПК України, частина шоста статті 294 ЦПК України).
Таким чином, при розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Предметом розгляду в цій справі є встановлення факту здійснення постійного догляду за особами, які його потребують за своїм станом здоров`я.
Суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема про те, що вимоги заявниці не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень статей 293, 315 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком.
У справі, що переглядається, ОСОБА_8 посилається в тому числі на те, що її син не має змоги отримати відстрочку від призову на військову службу у зв`язку з наявністю у особи, за якою він здійснює догляд, сестри, яка в першу чергу має обов`язок її доглядати. У той же час, за доводами заявниці, вона здійснює догляд за своїми непрацездатними батьками, один із яких є особою з інвалідністю 2 групи.
Частиною першою статті 315 ЦПК України встановлення судом юридичного факту здійснення постійного догляду за особами, які його потребують, не передбачено. Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення такого факту.
Так, порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.
Зокрема, Законом України «Про соціальні послуги», так і наведеними підзаконними нормативно-правовими актами, виданими на виконання цього Закону, урегулювано суспільні відносини у сфері надання соціальних послуг. У преамбулі Закону «Про соціальні послуги» зазначено, що закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Зокрема, цим законодавством передбачено можливість набуття особою правового статусу надавача чи отримувача соціальних послуг з оформленням правовідносин договором про надання соціальних послуг. В адміністративній процедурі, яка передує встановленню правовідносин з надання соціальної послуги, передбачено установлення певних обставин, які за умови їх юридичного підтвердження в порядку, визначеному спеціальним законодавством, у сукупності можуть бути підставою для встановлення правовідносин соціального забезпечення. Однак цей порядок передбачає встановлення таких фактів саме з метою, яка визначена Законом «Про соціальні послуги», тобто з метою надання соціальної послуги.
Вказані нормативно-правові акти визначають порядок та підстави отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру.
Догляд вдома, денний догляд є базовою соціальною послугою (пункт 1 частини шостої статті 16 Закону України «Про соціальні послуги»).
Отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги»).
За змістом пунктів 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг (автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи, призначеної для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг).
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (частина сьома статті 13 Закону України «Про соціальні послуги»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040 затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі.

Згідно із частиною шостою статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» формування Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг.
Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99, згідно з положеннями якого за заявою надавача соціальних послуг у розділі «Надавачі соціальних послуг - фізичні особи» мають бути внесені відомості про надавачів соціальних послуг, які мають право на отримання витягу з цього Реєстру (пункти 32, 35, 36, 41).
Таким чином, для засвідчення відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг можуть отримати витяг з Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який призначений для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг, визначених законодавством.
Крім того, Положенням про Єдиний державний вебпортал електронних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1137 (далі - Положення), визначено, що Портал Дія призначений для реалізації права кожного на доступ до електронних послуг та інформації про адміністративні та інші публічні послуги, звернення до органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (у тому числі відповідно до Закону України «Про звернення громадян»), отримання інформації з національних електронних інформаційних ресурсів, яка необхідна для надання послуг, а також для проведення моніторингу та оцінки якості послуг у випадках, визначених цим Положенням.
Як слідує з Порталу Дія, довідка про здійснення догляду за громадянином (громадянкою), яка є особою з інвалідністю, видається протягом 30 днів безкоштовно на підставі індивідуального рішення органу місцевого самоврядування в межах території. Видача такої довідки здійснюється виконавчими органами селищних міських рад на підставі заяви, поданої особисто або через представника шляхом відправлення документів поштою (рекомендованим листом). Для отримання послуги необхідно також надати паспорти зареєстрованих у житловому будинку осіб та документ, що посвідчує статус інвалідності.
Тлумачення наведених норм законодавства свідчить, що для отримання підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю надавач соціальної послуги з догляду вдома має бути включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який на місцевому рівні ведуть виконавчі органи місцевих рад та за заявою особи підтверджують такий статус шляхом видачі протягом 30 днів безкоштовної довідки про здійснення догляду за особою з інвалідністю.
Таким чином, законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує соціальної послуги з догляду, про встановлення якого просить заявник, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.
Вказані правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2026 року у справі № 214/3475/24. 
Доводи заявниці про те, що законодавством України не визначено позасудового порядку встановлення факту того, що вона здійснює догляд за своїми непрацездатними батьками, спростовуються наведеним законодавством.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Проте, крім вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення факту, про який просить заявниця, за предметом та можливими правовими наслідками для ОСОБА_3 (який не вказаний зацікавленою особою, хоча це випливає з мети встановлення факту) цей спір може стосуватися сфери публічно-правових відносин, а отже не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Отже, суд зробив два взаємовиключні висновки - про те, що спір є спором у сфері публічно-правових відносин, а також, що спір не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов у цілому правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, однак колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу суду, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2026 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.

Головуючий: Судді: