Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.06.2026  	Справа №607/7601/26 Провадження №2/607/4505/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючого судді Вийванка О. М. 
 
за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р. 
представника позивача Будз Т. В. 
представника відповідача Тарарук Л. Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ: 

 
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку на виробництві. 19 лютого 2024 року у результаті загоряння легкозаймистих речовин у ВСП «ТКРМЗ» по вул. Бродівська, 61 в м. Тернопіль. Актом спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним випадком встановлено, що нещасний випадок у виробничому структурному підрозділі «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод» філії Центр з ремонту та експлуатації колійних машин АТ «Українська залізниця» з слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду ОСОБА_2 пов`язаний із виробництвом, потерпілий перебував на робочому місці в робочий час. Нещасний випадок, в результаті якого загинув ОСОБА_2 , стався внаслідок порушення вимог законодавства та інших нормативних актів про охорону праці службовими особами відповідача.
Оскільки в результаті смерті ОСОБА_2 , вона як жінка, яка проживала з ним однією сім`єю з 15.06.1996 по 04.03.2024, зазнала сильних душевних, моральних та психологічних страждань, втраті звичного ритму життя в зв`язку із втратою близької людини, що обґрунтовує необхідність відшкодування моральної шкоди. 
У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. 
Відповідач подав відзив на позов, в якому вказує, що актом спеціального розслідування нещасного випадку iз смертельним наслідком, що стався 19 лютого 2024 року у виробничому структурному підрозділі "Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод" філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин АТ "Українська залізниця" потерпілий ОСОБА_2 у встановленому порядку пройшов: навчання за професію чи роботою, під час виконання якої стався нещасний випадок - 31.08.2008 року; перевірку знань з охорони праці -15.01.2024 року; первинний інструктаж - 01.04.2014 року; повторний інструктаж - 01.12.202З року; позаплановий інструктаж - 05.02.2024 року; попередній медичний огляд - 05.05.2022 року; періодичний медичний огляд - 03.05.2023. В підрозділі, де стався нещасний випадок, ведуться картки обліку спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, тому будь-яких порушень законодавства з охорони праці щодо проведення навчань, інструктажів та медичних оглядів з потерпілим, а також дотримання роботодавцем періодичності їх проведення комісією з розслідування нещасного випадку не виявлено.
Окрім того, ОСОБА_2 грубо порушив вимоги законодавства з охорони праці, а саме, виконував роботу, проведення якої йому не доручав керівник робіт, при розпалі котла застосував легкозаймисту речовину.
Такі дії в процесі виконання робіт свідчать про порушення потерпілим вимог статті 14 Закону України "Про охорону праці", згідно якою працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства.
В матеріалах справи не містяться докази того, що шкода вчинена внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, та що між протиправними діями та шкодою існує причинний зв`язок.
Сам факт отримання виробничої травми не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідачем було дотримано всіх вимог законодавства щодо створення безпечних умов праці, а потерпілим ОСОБА_2 19 лютого 2024 року при виконанні завдання керівника робіт було допущено порушення правил безпеки на виробництві. Тому позивачем не доведено причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями. 
Також посилання позивача на діагнози не можуть свідчити, що вони виникли внаслідок сильних душевних переживань у зв`язку з нещасним випадком, що стався з її цивільним чоловіком. 
Тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив про обставини та підставі наведені у позові, а також зазначив, що незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці призвело до нещасного випадку на виробництві, та вчасного ненадання відповідної домедичної допомоги є причиною нещасного випадку на виробництві та в подальшому смерті ОСОБА_2 . Також порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника не може бути підставою для відмови у задоволення позову його рідних про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди. 
У судове засідання представник позивача підтримав позов з підстав та обґрунтувань викладених у позові, та просить його задовольнити. 
Відповідач у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов. 
При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. 
Ухвалою суду відкрито провадження у справі. 
Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. 
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розрядку в дільниці з ремонту електроустаткування, що визнається сторонами по справі та підтверджується записами у трудові книжці від 04 березня 1983 року.
Із довідки про стаж роботи, виданої АТ «Укрзалізниця» за № 11 від 10 квітня 2024 року слідує, що загальний стаж роботи ОСОБА_2 станом на 04 березня 2024 року становить 42 роки 09 місяців 26 днів, стаж роботи на підприємстві і за професією слюсаря з ремонту рухомого складу 35 років 10 місяців.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09 березня 2024 року.
Згідно з лікарського свідоцтва про смерть за № 116 від 05 березня 2024 року, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом, хвороба, що призвела до смерті - поліорганна недостатність, опікова хвороба, період септикотоксенії, опік полум`я 2Б степені, близько 36 % поверхні тіла. Обставини за яких відбулась травма - нещасний випадок внаслідок загоряння легкозаймистих речовин ВСП «ТКРМЗ» вул. Бродівська, 61 м. Тернопіль.
З акту спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що мав місце стався 19 лютого 2024 року у ВСП «ТКРМЗ» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця», складеного за формою Н-1/П від 30 квітня 2024 року слідує, що комісією з розслідування нещасного випадку встановлено наступні обставини події: 19 лютого 2024 року ОСОБА_4 , начальник цеху з ремонту електроустаткування, дав вказівки підлеглим працівникам, у тому числі ОСОБА_2 завдання прибирати територію ПТО, закріплену за цехом. По завершенню прибирання іти у котельню завантажити вугілля у ківш грейдера. Слюсару-інструментальнику ОСОБА_5 завдання провести ревізію засобів вимірювальної техніки та паспортів до неї. Після завершення даної роботи, іти у вагон №19913573 та перевірити котел опалення, розпалити його і перевірити чи немає протікання води по тенах. 14 год 10 хв ОСОБА_5 закинув дрова у котел, під дрова поклав папір і запалив. В цей час біля вагона проходив ОСОБА_2 , який повідомив, що так котел не розпалиться. Згодом ОСОБА_2 повернувся, відкрив дверцята котла і вилив у котел рідину з пляшки, яку тримав у руках. Стався спалах полум`я, що спричинило загоряння спецодягу ОСОБА_6 . ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вибігли з тамбура вагона на вулицю та останній намагався гасити полум`я на спецодязі ОСОБА_2 . Згодом ОСОБА_4 на власному автомобілі доставив ОСОБА_2 у травмпункт медзакладу.
Комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок із смертельним наслідком пов`язаний з виробництвом, так як потерпілий ОСОБА_2 перебував на робочому місці і в робочий час. На потерпілого ОСОБА_2 складаного акт форми Н-1/П. Особи, які порушили вимоги законодавства з охорони та гігієні праці: 1. ОСОБА_4 , який не достатньо здійснював контроль за дотриманням вимог Інструкції з охорони праці підлеглим працівником (п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху); 2. ОСОБА_2 , який не дбав про особисту безпеки, а саме виконував роботу, не доручено керівником робіт, застосував при розпалі котла легкозаймисту речовину (порушив вимоги п. 15.15, п.1.5.7., п. 3.57. Інструкції з охорони праці №32).
Згідно із звіту про причину виникнення пожежі 19 лютого 2024 року на відкритій території по вул. Бродівська м. Тернопіль, наданого Тернопільським районним управлінням Головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області від 22 лютого 2024 року, ймовірною причиною виникнення пожежі є необережне поводження з вогнем.
Відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи за № 117 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи від 19 березня 2024 року слідує, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок опіків полум`я 111 ступеня близько 36% поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби, період септикотоксемії та ускладнених поліорганною недостатністю.
Згідно з висновку експерта судово-медичної експертизи за № 261 від 18 квітня 2024 року Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, при газогроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_2 , метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізометрів не виявлено.
Відповідно до положень п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху з ремонту електроустаткування, начальник цеху зобов`язаний не допускати порушень ПТЕ, інструкцій, наказів і вказівок пов`язаних із безпекою руху, правил техніки безпеки і охорони праці на виробництві, промислової санітарії та пожежної безпеки.
Згідно з Інструкції з охорони праці для слюсаря з ремонту рухомого складу за № 32 від 29 червня 2021 року, слюсар з ремонту рухомого складу повинен дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих працівників в процесі виконання будь-яких робіт або під час знаходження на території підрозділу (п. 1.5.7); виконувати тільки ту роботу, яка доручена керівником (п. 1.5.15). Після ремонту котла пасажирського вагона його необхідно розпалити для перевірки опалювальної системи вагона. Порядок розпалювання котла дровами - в камеру котла покласти шарами папір, стружку, дрібні гілки, а потім дрова невеликого розміру, залишаючи між ними зазор, дати розгорітись 10-15 хвилин. Коли дрова добре розгорілись треба довантажити камеру дровами. Не закладати поліна до самого верху, залишити місце для полум`я. При відкриванні котла за ручку використовувати рукавиці. Не застосовувати для розпалювання котла бензин, розчинник та інші легкозаймисті речовини.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.06.2024, справа №607/8956/24, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Тернопіль у віці 61 року, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 15 червня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився син - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09 липня 2003 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044196185 від 23 березня 2024 року, у якому вказано, що відомості про батька дитини записані відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України щодо визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою;
ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_8 , і дочкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №397 від 26.09.2024, виданою директором ПП «ТернопільКомСервіс».
ОСОБА_8 , навчається на 2-му курсі навчально-наукового інституту деревообробних технологій і дизайну (денній формі навчання) Національного лісотехнічного університету України, що стверджується довідкою № 900, виданою заступником директора інституту від 03.09.2025.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/22167/24 від 22.08.2025 стягнуто з АТ «Українська залізниця» в користь сина ОСОБА_8 200 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті смерті батька ОСОБА_2 у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. 
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0214-5/4195 від 27.01.2026, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як одержувач пенсії за віком з 29.08.2025 в сумі 3368,00 грн. 
Загальний розмір отриманого доходу ОСОБА_1 в період з серпня 2025 року по січень 2025 року становив 17081,39 грн, що підтверджується довідкою про доходи №4065650450002096 від 26.01.2026.
Відповідно до виписки № 206/2 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.02.2026, ОСОБА_1 має наступний повний діагноз: аутоїмунний тиреоїдит, гіпотрофічна форма; первинний гіппотиреоз, середньої важкості, ст. субкомпенсації; розлад адаптації; адгезивний капсуліт плеча; деформуючий артроз колінних суглобів І ст; фіброзно- кістона мастопатія; хронічний панкреатит ст. н/ремісії; кила стравохідного отвору діафрагми; метаболічна кардіоміопатія СН 0 ст. 
Згідно із консультаційного висновку спеціаліста № 57012 від 24.02.2026 за результатом дослідження УЗД щитовидної залози, встановлено діагноз - аутоімунний тиреїдит, гіпотрофічна форма, первинний гіпотиреоз середньої важкості, ст. субкомпенсації.
ОСОБА_1 у 2024 році зверталася лікаря - психіатра КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, де їй встановили діагноз «розлад адаптації» та призначено лікування, що підтверджується довідкою виданою завідувачем поліклініки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Забігайло Н. № 262 від 02.02.2026.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача моральну шкоду, у зв`язку із смертю особи в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. 
Суд погоджується частково з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. 
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).
Відповідно до вимог частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.
У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з вимогами частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.
Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.
Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).
Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).
Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).
Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України).
Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці» (частина друга статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм права акт за формою Н-1 складається, якщо в ході розслідування нещасного випадку комісією (спеціальною комісією) встановлено, що такий нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.
Отже, доказом вини власника може бути акт про нещасний випадок на виробництві.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 загинув внаслідок нещасного випадку під час виконання своїх трудових обов`язків, що стверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним випадком від 19 лютого 2024 року, лікарським свідоцтвом про смерть за № 116 від 05 березня 2024 року, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09 березня 2024 року та визнається сторонами спору.
Згідно з висновком комісії, викладеним у акті спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком від 30 квітня 2024 року за формою Н-1/П, нещасний випадок із смертельним наслідком у ВСП «ТКРМЗ» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця» з слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду ОСОБА_2 є таким, що пов`язаний із виробництвом, так як потерпілий ОСОБА_2 перебував на робочому місці і в робочий час. 
На потерпілого ОСОБА_2 складаного акт форми Н-1/П. Особи, які порушили вимоги законодавства з охорони та гігієні праці: 1. ОСОБА_4 , який не достатньо здійснював контроль за дотриманням вимог Інструкції з охорони праці підлеглим працівником (п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху); 2. ОСОБА_2 , який не дбав про особисту безпеки, а саме виконував роботу, не доручено керівником робіт, застосував при розпалі котла легкозаймисту речовину (порушив вимоги п. 15.15, п.1.5.7., п. 3.57. Інструкції з охорони праці №32). Зазначений акт сторонами не оспорений.
Суд вважає безпідставним посилання відповідача. що ними, як роботодавцем, повністю дотримано вимоги законодавства про охорону праці, оскільки як вище зазначено у висновку комісії, що особами, які порушили вимоги законодавства з охорони та гігієні праці є: 1. ОСОБА_4 , який не достатньо здійснював контроль за дотриманням вимог Інструкції з охорони праці підлеглим працівником (п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху); 2. ОСОБА_2 , який не дбав про особисту безпеки, а саме виконував роботу, не доручено керівником робіт, застосував при розпалі котла легкозаймисту речовину (порушив вимоги п. 15.15, п.1.5.7., п. 3.57. Інструкції з охорони праці №32). 
При цьому слід зазначити, що винні дії загиблого ОСОБА_2 не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову його сина про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії підлягають врахуванню при визначенню розміру моральної шкоди.
Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.
Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненої каліцтвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності каліцтва і причинного зв`язку між смертю і каліцтвом, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.
Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008року № 20-рп/2008, визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. 
Судом з`ясовано, що у зв`язку із втратою чоловіка, позивач переживає душевні та психологічні страждання, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.
Оскільки ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, які полягають у тому, що винна особа повинна очікувати настання для неї несприятливих наслідків, які, зокрема, виражаються у відшкодуванні у достатньо значному розмірі моральної шкоди, винних дій загиблого ОСОБА_2 , відшкодування відповідачем моральної шкоди сину в розмірі 200 000,00 грн, а також ті обставини, що позивач проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю з 15.06.1996 по 04.03.2024, мають спільного сина, який продовжує навчатися і залишився на вихованні та утриманні позивача, позбавлення позивача турботи та уваги рідної людини, яка була для неї опорою в матеріальному та моральному аспекті, перебування позивача у стані емоційного напруження, глибокого душевного болю та переживання, погіршення стану здоров`я, поведінку відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягнення з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн, у якості відшкодування моральної шкоди.  
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. 
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 500 000,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 100 000,00 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 20,00 % (100 000,00 * 100/500 000,00). 
Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 5000,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема 5000,00*20/100 = 1 000,00 грн. 
За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 000,00 грн. 
На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, 

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок). 
Відмовити у задоволенні інших позовних вимог. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1 000,00 грн (тисячу гривень 00 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 40075818, місцезнаходження м. Київ вул. Єжи Ґедройця, 5.
Повний текст рішення суду складено та підписано 19 червня 2026 року. 
Головуючий суддя    	О. М. Вийванко