Справа №461/579/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2026 року    м. Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючої судді – Павлюк О. В., 
за участі: 
секретаря судового засідання – Гнаткович В. С.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представниці позивача – Вітюкової О. Ф. (у режимі відеоконференції),
представника відповідача – Гудза Б. Д. та Цікало В. І.,
представника третьої особи – Васильця І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – Позивач) до Львівського національного університету імені Івана Франка (далі – Відповідач або Університет), третя особа: Незалежна студентська профспілка Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія» (далі – Третя особа або Профспілка), про визнання протиправним та скасування наказу про відрахування, поновлення на навчанні, – 
В С Т А Н О В И В :
I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Відповідача, у якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати Наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка про відрахування ОСОБА_1 ; 2) поновити ОСОБА_1 у складі студентів 2-го курсу філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка (денна форма навчання) з дати відрахування; 3) стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, покликається на те, що він є студентом 2-го курсу філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка, спеціальність 052 «Політологія», денна форма навчання. 30 червня 2025 року Позивач вступив до Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія» (далі по тексту – НПС ЛНУ «Пряма дія»). Його членство було затверджено Протоколом засідання комітету профспілки № 2 від 01.07.2025. Отже, на Позивача поширюються гарантії захисту, передбачені Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Законом України «Про вищу освіту». У грудні 2025 року Позивачу стало відомо про намір адміністрації відрахувати його з Університету за нібито невиконання індивідуального навчального плану (академічну заборгованість). 25 грудня 2025 року Ректор Університету видав Наказ № 3851-Р (у новій редакції) про відрахування Позивача. Підставою для наказу зазначене рішення Первинної профспілкової організації студентів Університету (офіційної профспілки) від 22.12.2025 про надання згоди на відрахування Позивача. Вважає Наказ № 3851-P від 25.12.2025 протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на грубе порушення процедури погодження звільнення члена профспілки та дискримінацію за профспілковою ознакою з огляду на таке. Позивач зазначає, що на момент видання оскаржуваного наказу він був членом двох профспілок: Первинної профспілкової організації студентів Університету та НСП ЛНУ «Пряма дія». Ректор Університету звернувся за погодженням лише до першої профспілки, яка є лояльною до адміністрації, та свідомо проігнорував необхідність отримання згоди від НСП ЛНУ «Пряма дія». Також повідомляє Суд, що він та його представники вживали вичерпні заходи для досудового врегулювання спору, які не дали результату через позицію Відповідача. Зокрема, 14 грудня 2025 року Позивач особисто звернувся до Ректора зі заявою, у якій повідомив про факти введення Позивача в оману викладачем та просив надати можливість ліквідувати академічну заборгованість, що виникла через технічні та організаційні перешкоди. 16 грудня 2025 року НСП ЛНУ «Пряма дія» (яка представляє інтереси Позивача як члена профспілки) подала скаргу на ім`я Ректора з вимогою зупинити процедуру відрахування та дотримуватися вимог ст. 34 ЗУ «Про вищу освіту» щодо погодження з профспілкою. 22 грудня 2025 року, дізнавшись про намір адміністрації отримати погодження в іншої профспілки, НСП ЛНУ «Пряма дія» направила Ректору повторну скаргу-попередження про неприпустимість ігнорування членства Позивача в незалежній профспілці. Незважаючи на численні звернення, які містили докази порушень прав Позивача та процедурних норм, Відповідач не вжив заходів для виправлення ситуації. Натомість, Ректор у відповіді від 29.12.2025 вдався до заперечення очевидних фактів (зокрема факту обізнаності про діяльність Профспілки), що унеможливило подальше позасудове врегулювання спору та змусило Позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач вказує, що Відповідач намагається виправдати свої дії тим, що нібито не знав про існування НСП ЛНУ «Пряма дія», адже у листі № 3878-від 29.12.2025 Ректор стверджує, що «Університет не отримував повідомлення про легалізацію ... та не мав достатніх правових підстав вважати НСП ЛНУ «Пряма дія» суб`єктом...». Позивач вважає таке твердження Ректора неправдивим, оскільки 19 грудня 2025 року (за тиждень до відрахування) Ректор надіслав офіційний лист-відповідь № 3790-Р на адресу Голови НСП ЛНУ «Пряма дія» ОСОБА_2 . У цьому листі Ректор розглядає звернення профспілки по суті, чим фактично та юридично визнає її правосуб`єктність. Дії Відповідача свідчать про свідому маніпуляцію, адже 19 грудня 2025 року Університет веде офіційне листування з профспілкою, а 29 грудня 2025 року заперечує факт обізнаності про її статус щоб легалізувати незаконне відрахування. Окрім цього, Позивач зазначає, що підставою для відрахування стала академічна заборгованість, яка виникла не з вини Позивача, а внаслідок бездіяльності посадових осіб Університету та введення Позивача в оману. Позивач вказує, що з 01 вересня 2025 року він розпочав комунікацію з викладачем ОСОБА_3 , у якої навчався у попередньому семестрі. 28 вересня викладач підтвердила, що Позивач має складати предмет саме їй, та запевнила, що надішле завдання. Це ввело Позивача в оману щодо того, хто саме є відповідальним за його курс. Протягом півтора місяця Позивач очікував на завдання, проте так і не отримав їх. Позивач не був поінформований про конкретні дати складання іспиту з повторного курсу. Ні староста групи, ні представники факультету не повідомляли його про графік здачі. Окрім цього, восени Позивач втратив доступ до корпоративної пошти через технічні причини, що унеможливило своєчасне отримання інформації про зміну викладача та необхідність комунікації з іншою кафедрою. Доступ до пошти був відновлений вкінці листопада, після чого Позивач дізнався про пропуск термінів. Враховуючи, що пропуск термінів стався внаслідок відсутності належного інформування з боку Університету та технічних перешкод, а не через недбалість Позивача, застосування найсуворішого стягнення у вигляді відрахування є непропорційним та протиправним. Університет не надав Позивачу належної освітньої послуги (не забезпечив комунікацію з призначеним викладачем, не повідомив про іспит), тому не має права покладати на нього відповідальність за організаційні провали. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2026 для розгляду справи визначена суддя Павлюк О. В.
Ухвалою від 16 січня 2026 року суддя залишила позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення її недоліків. Позивач виправив недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 23 січня 2026 року відкрив провадження у справі, яку вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження.
02.02.2026 від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що Університет та Позивач уклали угоду про надання додаткових послуг, зокрема повторного вивчення навчальної дисципліни «Іноземна мова» за весняний семестр 2024/2025 начального року впродовж зимового семестру 2025/2026 начального року. 03 липня 2025 року декан філософського факультету ОСОБА_4 затвердив План повторного вивчення навчальної дисципліни «Іноземна мова» на період з 13.10. до 05.12.2025/2026 навчального року, з яким під його особистий підпис був ознайомлений ОСОБА_5 . Також в Університеті діє електронна система «Деканат», у якій відображені, зокрема, журнал успішності, індивідуальний навчальний план студента, вибіркові дисципліни, а також семестрові бали. Кожен студент та викладач Університету має індивідуальний доступ через персональний кабінет до зазначеної системи, що забезпечує можливість ознайомлення з актуальною інформацією щодо освітнього процесу. Асистент кафедри іноземних мов для гуманітарних факультетів ОСОБА_3 у своїх поясненнях до декана факультету іноземних мов Львівського національного університету імені Івана Франка засвідчила, що студент ОСОБА_1 не забезпечив належної комунікації з викладачем, окрім як на початку семестру, не звертався за консультаціями, не виконував жодного зі завдань, передбачених робочою програмою дисципліни, та у зв`язку з повною відсутністю результатів поточної навчальної діяльності студент отримав незадовільну оцінку, та, відповідно не склав форму контролю з іноземної мови за повторний курс. З пояснень завідувача кафедри іноземних мов для гуманітарних факультетів проф. ОСОБА_6 вбачається, що рішення про відрахування студента ОСОБА_1 з філософського факультету було прийняте у зв`язку з невиконання ним освітніх зобов`язань та відповідно до чинних нормативних вимог, а не внаслідок дій чи бездіяльності викладача. Отже, доводи Позивача про неналежне виконання Університетом обов`язків з організації навчального процесу та відсутність належного інформування, на думку Відповідача, є безпідставними. Відповідач вважає, що дотримав усіх встановлених вимог щодо організації повторного навчального курсу, а відрахування ОСОБА_1 за невиконання навчального плану стало прямим наслідком невиконання ним обов`язків здобувача вищої освіти. Щодо дотримання процедури відрахування члена профспілкової організації зазначає, що доводи Позивача про грубе порушення процедури погодження звільнення члена профспілки та дискримінацію за профспілковою ознакою не відповідають дійсності з огляду на таке. Студентська рада філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка ухвалила рішення про відрахування студента ОСОБА_1 за невиконання навчального плану (за повторний курс) з 08.12.2025, що підтверджується витягом з протоколу засідання Студентської ради від 08 грудня 2025 року № 6. Внаслідок чого в.о. декана філософського факультету ОСОБА_7 направив подання до ректора Університету про відрахування з числа студентів з 08.12.2025 за невиконання начального плану (за повторний курс) ОСОБА_1 . На підставі подання в.о. декана філософського факультету, рішення студентської ради та навчальної карти студента був виданий наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка у студентських справах № 02/5258-25 від 16.12.2025 про відрахування ОСОБА_8 з 08.12.2025 за невиконання навального плану за поти курс. У зв`язку з виявленням належності Позивача до Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка з 01 вересня 2024 року відповідно до поданої ним заяви та рішення Профкому студентів Університету про включення, процес відрахування студента 2-го курсу філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка денної форми навчання (ФФ1-21) ОСОБА_1 був призупинений до отримання погодження первинної профспілкової організації. З метою дотримання передбаченого законом порядку відрахування Університету, 18 грудня 2025 року ректор Університету вніс на розгляд до Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, членом якої був ОСОБА_1 з 01 вересня 2024 року, запит щодо погодження або непогодження його відрахування у зв`язку з невиконанням індивідуального навчального плану. 22.12.2025 року Первинна профспілкова організація студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, членом якої був студент ОСОБА_1 , розглянула запит ректора, і своїм рішенням надала погодження на його відрахування з Університету, не встановивши порушення порядку відрахування зі складу студентів, передбаченого законом. На підставі такого рішення Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, ректор видав наказ № 02/5332-25 від 24.12.2025 у новій редакції про відрахування ОСОБА_1 з Університету з 22.12.2025. Відповідач зазначає, що на момент відрахування студента ОСОБА_1 Університет не отримував у встановленому законом порядку письмового повідомлення про легалізацію Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія», а також її установчих документів та документів, які б підтверджували поширення діяльності профспілкової організації на Університет, і як наслідок, про набуття нею повноважень щодо представництва інтересів студентів саме у Львівському національному університеті імені Івана Франка. Отже, Відповідач заперечує твердження Позивача про фактичне і юридичне визнання Університетом правосуб`єктності Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія», оскільки останні не дотримали порядку повідомлення про легалізацію роботодавця, визначеного чинним законодавством України. За таких обставин в Університету не було достатніх правових підстав вважати Незалежну студентську профспілку Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія» суб`єктом, наділеним правом участі або погодження рішень, пов`язаних із відрахуванням студента ОСОБА_1 . Отже, Відповідач діяв у суворій відповідності до вимог чинного законодавства України, забезпечивши дотримання процедури відрахування студента, у тому числі шляхом призупинення процесу відрахування та отримання погодження від належної первинної профспілкової організації, членом якої був Позивач. 
16.02.2026 через систему Електронний Суд від Позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній, з-поміж іншого, зазначає, що Позивач має листування в додатку «Telegram» із викладачкою ОСОБА_9 , з якого вбачається, що Позивач писав викладачці 01 вересня 2025 року. Тільки 17 вересня 2025 року ОСОБА_3 надіслала відповідь, де попросила уточнити, що саме Позивач мав на увазі під відпрацюванням другого семестру. 28 вересня 2025 року Позивач нагадав, що звертався до неї стосовно відпрацювання іноземної мови за 2-й семестр. Цього ж дня ОСОБА_3 відповіла, що надсилатиме завдання, хоча так цього й не зробила, через що Позивач повторно написав викладачці 19.11.2025, щоб уточнити, коли саме будуть надіслані завдання Твердження Відповідача про те, що Позивач був ознайомлений зі заборгованостями через електронну систему «Деканат», є, на думку Позивача, необґрунтованим з огляду на те, що електронна система «Деканат» працює некоректно, зокрема у період з 01 вересня 2025 по 19 листопада 2025 року, що унеможливлювало отримання актуальної та правдивої інформації. Спостерігались випадки невідображення власних балів або раптового зникнення даних з персонального кабінету. Також інформація вносилась викладачами зі суттєвою затримкою, що не дозволяло Позивачу відстежувати статус у реальному часі. Також вказує, що згадане Відповідачем «виявлення» належності Позивача до Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка відбулося лише після того, як 16.12.2025 на ім`я ректора Університету Гладишевсього Р. Є., була подана скарга від Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія». Попри те, що у скарзі йшлося про неправомірність відрахування Позивача через непогодження цього рішення із Незалежною студентською профспілкою Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія», членом якої є Позивач, ставилися також вимоги про скасування наказу про відрахування, надання повної інформації щодо відрахування Позивача та забезпечення реалізації права Профспілки на прийняття рішення про погодження або непогодження відрахування. У відповіді на скаргу від 19.12.2025 ректор повідомив про те, що ректор звернувся зі запитом до Первинної профспілкової організації студентів Університету щодо розгляду питання про погодження або непогодження відрахування Позивача. Тобто, отримавши скаргу від Профспілки «Пряма дія», зареєстровану 17 грудня 2025 року, ректор на наступний день, 18 грудня 2025 року, свідомо проігнорувавши вимоги Профспілки «Пряма дія», викладені у скарзі, звернувся до іншої профспілки зі запитом про погодження відрахування Позивача. Отримавши 19 грудня 2025 року відповідь, Профспілка «Пряма дія» подала 22.12.2025 ще одну скаргу, де повторно наголосила на тому, що її право на погодження або непогодження відрахування Позивача було порушене, проте можливості реалізувати це право адміністрація так і не забезпечила. Враховуючи вищенаведені факти, є підстави стверджувати, що Відповідач порушив принцип рівності прав профспілок щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки. Також зазначає, що оскільки Профспілка «Пряма дія» має статус первинної і не належить при цьому до жодної іншої профспілки, вона не мала зобов`язання повідомляти про це роботодавця (Відповідача). Вказує, що у листуваннях між Комітетом Профспілки «Пряма дія» та ректорами Львівського національного університету імені Івана Франка надсилались відповіді від ректорів, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на імена Голови Профспілки «Пряма дія» Шумакова М. Г. і заступника Голови Васильця І. О. Безпосередні посади в Комітеті Профспілки «Пряма дія» були також згадані ректорами у листах-відповідях від 08.11.2024, 19.12.2025, 25.12.2025 по відношенню до ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . У заяві від Профспілки «Пряма дія» до ректора Мельника В.П. від 30.10.2024 чітко були вказані код ЄДРПОУ, номер телефону профспілки, її електронна адреса, повна назва – усе, що необхідно для ідентифікації профспілки як юридичної особи.
17.02.2026 через систему Електронний Суд від представниці Позивача – адвокатки Вітюкової О. Ф. надійшла заява про подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, у яких остання зазначає, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі становить 10’000,00 грн.
23.02.2026 через систему Електронний Суд від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній вказує, що доводи, викладені Позивачем у відповіді на відзив, є необґрунтованими, такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, та не спростовують правомірності дій Університету, з огляду на таке. У відповіді на відзив Позивач посилається на скриншоти листування з викладачем, вважаючи це доказом неналежної комунікації з боку навчального закладу. Водночас, зазначені матеріали, на думку Відповідача, не підтверджують доводів Позивача та не свідчать про будь-які порушення з боку Відповідача. Водночас, не може враховуватися як допустимий доказ листування між Позивачем та асистентом кафедри ОСОБА_3 у месенджері «Telegram», оскільки відповідно до Наказу Університету № 0-95 від 01 листопада 2024 р. «Про обмеження використання Telegram», таке комунікаційне середовище офіційно не застосовується для службової чи навчальної комунікації в Університеті та виведене зі сфери офіційного обміну інформацією. Тому, скриншоти з цього месенджера не можна вважати допустимим доказом. Вказує, що можливість комунікації з викладачем існувала та була доступною, однак Позивач не проявляв належної зацікавленості у продовженні навчального процесу та виконанні навчальних вимог, не звертався до викладача повторно, не уточнював зміст завдань, строки їх виконання чи результати перевірки. Викладачі кафедри іноземних мов для гуманітарних факультетів здійснили всі дії щодо належної організації освітнього процесу, водночас ця норма не встановлює їхнього обов`язку гарантувати успішність кожного студента незалежно від його участі у навчальному процесі. А тому відсутні підстави стверджувати, що саме дії або бездіяльність викладача призвели до академічної неуспішності Позивача. У відповіді на відзив Позивач стверджує, що електронна система «Деканат» у період з 01 вересня 2025 по 19 листопада 2025 року не працювала, що нібито унеможливило отримання ним актуальної та правдивої інформації. Позивач не надав жодних технічних доказів, звернень до адміністрації Університету, служби технічної підтримки або інших підтверджень того, що система дійсно була недоступною протягом зазначеного ним періоду. У своїй відповіді на відзив Позивач зазначає, що відповідно до п.2.1.3. Угоди про надання додаткових освітніх послуг з дисципліни «Іноземна мова» між ОСОБА_1 та Університетом Виконавець зобов`язаний інформувати Замовника про правила та вимоги щодо організації надання додаткової освітньої послуги, її якості та змісту, про його права і обов`язки під час надання та отримання цієї послуги. Відповідач вказує, що не порушував дані вимоги, оскільки був сформований план повторного вивчення навчальної дисципліни, що міститься у матеріалах справи, з яким Позивач мав змогу належним чином ознайомитися під особистий підпис. Окрім того, у матеріалах справи наявні письмові докази, підписані особисто Позивачем, а саме: Заява про повторне вивчення навчальних дисциплін від 3 липня 2025 року на підставі якої був виданий Наказ про повторне вивчення навчальних дисциплін № НОМЕР_1 від 10 липня 2025 року, План повторного вивчення навчальної дисципліни «Іноземна мова» від 3 липня 2025 року у якому зазначений термін повторного вивчення дисципліни з 13 жовтня по 5 грудня 2025 року. Зазначає, що на момент прийняття рішення про відрахування Позивача Університет не мав правових підстав вважати Незалежну студентську профспілку Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія» суб`єктом, наділеним повноваженнями брати участь або надавати погодження щодо рішень, пов`язаних із відрахуванням студента ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в Університету не виникало обов`язку повідомляти її чи витребовувати документи щодо легалізації її діяльності. 
У підготовчому засіданні 25.02.2026 суд витребував у Третьої особи нотаріально посвідчений Статут Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія».
26.02.2026 від представника Відповідача – Гудза Б. Д. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначає, що Позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року, у якому сформована правова позиція щодо нечинного на сьогодні нормативно-правового акта. Тому не може бути врахована правова позиція суду на нечинний нормативно-правовий акт
02.03.2026 від представника Відповідача – Гудза Б. Д. надійшло клопотання про витребування доказів.
05.03.2026 від Третьої особи до суду надійшли витребувані судом документи.
05.03.2026 від Позивача через систему Електронний Суд надійшли додаткові пояснення у справі, у яких, з-поміж іншого зазначає, що посилання Відповідача на Наказ № 0-95 як на підставу для відхилення листування в «Telegram» є юридично неспроможним, оскільки локальний акт університету не може обмежувати дію процесуального закону, зокрема ст. 100 ЦПК України, яка прямо визначає електронні дані як самостійний вид доказів. Також вказує, що твердження Відповідача про необхідність погодження відрахування Позивача з Первинною профспілковою організацією студентів ЛНУ базується на хибному припущенні про його членство у цій організації.
У підготовчому засіданні 05.03.2026 суд, за заявою представника Відповідача, залишив його клопотання про витребування доказів від 02.03.2026 без розгляду.
Протокольною ухвалою від 05.03.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.
10.03.2026 від представника Відповідача – ОСОБА_14 надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначає щодо правомочності та установчих документів первинної профспілкової організації Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету ім. Івана Франка «Пряма дія». Зокрема, вказує, що відповідно до Протоколу установчих зборів членів та членкинь Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія» від 29 серпня 2024 року №1, в установчих зборах брали участь ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 . Здійснивши аналіз належності вищевказаних осіб до Львівського національного університету імені Івана Франка представник Відповідача встановив таке: ОСОБА_13 зарахований на навчання до Львівського національного університету імені Івана Франка з 01 вересня 2024 року відповідно до витягу з наказу ректора про зарахування на навчання від 31.08.2024 №С-624. ОСОБА_12 зарахований на навчання до Львівського національного університету імені Івана Франка з 01 вересня 2024 року відповідно до витягу з наказу ректора про зарахування на навчання від 27.08.2024 №С-603. За зазначеними ПІБ та датою народження ( ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такої особи серед студентів Університету не знайдено. Отже, з наведених обставин убачається, що станом на дату проведення установчих зборів профспілки - 29 серпня 2024 року, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не мали статусу студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, оскільки відповідно до наказів ректора вони були зараховані на навчання з 01 вересня 2024 року. А тому, на момент проведення установчих зборів Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія» вони не належали до осіб, які навчаються у відповідному закладі освіти. Участь цих осіб в установчих зборах від 29 серпня 2024 року свідчить про недотримання вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ставить під сумнів правомочність проведення таких зборів і законність прийнятих на них рішень, у тому числі щодо створення первинної профспілкової організації та затвердження її установчих документів. Вказані порушення є підставою для визнання прийнятих на установчих зборах рішень незаконними та такими, що не створюють юридичних наслідків. Також зазначає, що з метою виконання Наказу ректора «Про зимову екзаменаційну сесію 2025/2026 навчального року» №1631 від 22.10.2025, Університет не зобов`язаний здійснювати пошук усіх профспілкових організацій, членом яких міг бути позивач, оскільки в Університеті зимова екзаменаційна сесія проводилась у період з 27.12.2025 по 11.01.2026. 
У судовому засіданні 14.04.2026 за клопотанням Позивача була допитана в якості свідка ОСОБА_16 , яка повідомила суду таке. Свідок є студенткою ЛНУ імені Івана Франка та членкинею Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія». Зазначила, що бали не завжди своєчасно з`являються у електронній системі «Деканат», у свідка безпосередньо були такі випадки. Система може працювати з перебоєм, наприклад 11 квітня 2026 року система не працювала цілий день. Зазначила, що перелік завдань, які необхідно виконати студентам, надають викладачі усно, або через інші платформи, такі як «Classroom», «Moodle» тощо, але не через електронну систему «Деканат». Свідку відомо, що позивач ОСОБА_1 був відрахований через невиконання повторного курсу з англійської мови, який відбував з вересня по грудень 2025 року. Засвідчити, чи відображалися результати оцінювання у електронній системі «Деканат» за період з 13.10.2025 – 03.12.2025 свідок не змогла, проте вказала, що за тиждень до сесії (кінець листопада – початок грудня) такі результати відображалися. На запитання, чи можна дізнатися про результати оцінювання, якщо звернутися на відповідну кафедру університету, свідок відповіла, що можна. Чи відображаються результати оцінювання у електронній системі «Деканат» під час проходження «Повторного курсу» свідок не знає.
У судовому засіданні 14.04.2026 за клопотанням Позивача був допитаний в якості свідка ОСОБА_17 , який повідомив суду, що теж є студентом ЛНУ імені Івана Франка. Електронною системою «Деканат» користується нечасто через постійні збої у її роботі. У період з вересня по грудень 2025 року взагалі неможливо було зайти у цю систему. Через те, що у системі не відображалися результати оцінювання, свідок отримав талон з англійської мови. Стосовно порядку здачі талону свідок комунікував безпосередньо з викладачем через месенджер «Viber», де і отримував завдання. Через офіційні месенджери Університету свідок завдання не отримував. Про систему оцінювання на «Повторному курсі» свідку нічого не відомо. Зі слів ОСОБА_1 знає, що викладач не надсилав йому завдань. Ствердити, що збої у електронній системі «Деканат» були саме у період з 13.10.2025 по 03.12.2025 свідок не зміг.
У судовому засіданні 14.04.2026 за клопотанням Позивача був допитаний в якості свідка ОСОБА_18 , який повідомив суду таке. Свідок є студентом ЛНУ імені Івана Франка. Електронна система «Деканат» не працює. Свідок особисто двічі звертався до керівництва Університету для вирішення питання з вказаною системою через її нестабільну роботу, адже також отримав талон по цій причині. Свідок стосовно навчального плану спілкується з викладачами, як правило, через месенджери «Viber» та «Telegram». Деталі проходження ОСОБА_1 «Повторного курсу» свідок не знає, та правила проходження такого йому не відомі. Вказав, що ОСОБА_1 був успішним студентом та мав бажання вчитися.
У судовому засіданні 14.04.2026 за клопотанням Позивача була допитана в якості свідка ОСОБА_3 , яка повідомила суду, що працює асистентом кафедри іноземних мов у ЛНУ імені Івана Франка, та викладала у Позивача англійську мову. Досвід роботи викладачем у свідка 2 роки. Зі студентами спілкується як правило, через месенджери «Viber» та «Telegram». Свідок вказала, що ОСОБА_1 звертався 01.09.2025 до неї стосовно завдання через месенджер «Telegram», однак свідок йому не відповіла, оскільки на той час вже не була його викладачем. Не пам`ятає, чи 28.09.2025 написала ОСОБА_1 у месенджері «Telegram», що буде йому надсилати завдання для проходження «Повторного курсу». Свідок зазначила, що процедура проходження «Повторного курсу» їй не відома, оскільки досвіду роботи з таким у неї не було. Завдання студентам свідок надавала безпосередньо під час пар в аудиторіях, проте 2 семестр навчання відбувався онлайн, тоді надсилала студентам завдання у програмі «Zoom». Оцінку «незадовільно» ОСОБА_1 вона не ставила. Вказала, що якби ОСОБА_1 відвідував пари, то мав би можливість дізнатися свої результати та покращити їх. Також зазначила, що ОСОБА_1 був неактивний студент.
У судовому засіданні 29.04.2026 за клопотанням Позивача був допитаний в якості свідка ОСОБА_19 , який повідомив суду, що є доцентом кафедри іноземних мов у ЛНУ імені Івана Франка, та викладає англійську мову. Свідок зазначив, що в індивідуальному плані завдань для проходження «Повторного курсу» немає. Контроль за проходженням «Повторного курсу» ОСОБА_1 до його обов`язків не входив. Свідок також зазначив, що електронна система «Деканат» працює коректно, проте результати оцінювання під час проходження «Повторного курсу» у ній не висвітлюються.
У судовому засіданні 18.05.2026 за клопотанням Відповідача була допитана в якості свідка ОСОБА_20 , яка надала суду такі пояснення. Свідок працює керівницею Центру підтримки студентських сервісів ЛНУ імені Івана Франка, та перебуває на вказаній посаді з 2021 року. Зазначила, що в електронній системі «Деканат» зареєстровані близько 30000 користувачів. В університеті 6 працівників забезпечують роботу електронної системи «Деканат», а під час сесій 8 працівників. Зазначила, що у разі некоректної роботи системи, студенти можуть заповнити відповідну Google-форму, де вирішують вказану проблему протягом 2 робочих днів. Також зі вказаною проблемою студенти можуть звернутися до Центру підтримки особисто, зокрема через корпоративну пошту. Скарги чи запити стосовно некоректної роботи системи від ОСОБА_1 через Google-форму чи корпоративну пошту до них не надходили. Щодо «Повторного курсу» зазначила, що у електронній системі «Деканат» відображається фінальна оцінка за результатами проходження такого курсу. Завдання для проходження «Повторного курсу» у системі не відображаються. Якщо студент не відвідував дисципліну, то система автоматично встановлює позначку «0». Завдання для проходження «Повторного курсу» у системі не відображаються. Зазначає, що твердження про те, що місяць могла не працювати система не відповідають дійсності, оскільки у системі є рейтинг, який визначає виплату стипендій, і якби система стільки часу не працювала, це б зупинило їх виплату. Найбільше навантаження на систему є у березні, коли студенти вибирають дисципліну.
Позивач ОСОБА_1 та його представниця – ОСОБА_21 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Також Позивач на запитання представників Відповідача та суду повідомив, зокрема, що наприкінці листопада 2025 року почав звертатися до деканату стосовно своєї успішності. Його результати у електронній системі «Деканат» не відображалися. Позивач не пам`ятає, чи звертався до керівництва Університету стосовно некоректної роботи електронної системи «Деканат». Стосовно завдань, необхідних для проходження повторного курсу, Позивач звертався до викладачки ОСОБА_3 .
Представник відповідача – ОСОБА_14 . Та ОСОБА_22 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність. Окрім цього, на запитання сторони Позивача та суду представник ОСОБА_14 повідомив, що Університету не було відомо про існування Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія», оскільки така не була легалізована в Університеті у встановленому законом порядку. Також зазначив, що станом на дату проведення установчих зборів профспілки 29 серпня 2024 року, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не мали статусу студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, оскільки відповідно до наказів ректора вони були зараховані на навчання з 01 вересня 2024 року, а ОСОБА_15 взагалі ніколи не був студентом Університету. Електронна система «Деканат» працює коректно, та, навіть у випадку певних технічних несправностей, такі не могли б тривати аж 1,5 місяці. Факт оплати Позивачем навчання не означає виконання ним навчального плану. 
Представник Третьої особи – Василець І. О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. На запитання представників сторін та суду повідомив, зокрема, що Закон не зобов`язує профспілку повідомляти Університет про їх створення. 
Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Водночас суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу та пояснення свідків, суд прийшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Університет та Позивач уклали Угоду про надання додаткових послуг, зокрема повторного вивчення навчальної дисципліни «Іноземна мова» за весняний семестр 2024/2025 начального року впродовж зимового семестру 2025/2026 начального року. 
Відповідно до п.2.1.3. цієї Угоди, Виконавець (Університет) зобов`язаний інформувати Замовника про правила та вимоги щодо організації надання додаткової освітньої послуги, її якості та змісту, про його права і обов`язки під час надання та отримання цієї послуги.
03 липня 2025 року декан філософського факультету ОСОБА_4 затвердив План повторного вивчення навчальної дисципліни «Іноземна мова» на період з 13.10. до 05.12.2025/2026 навчального року, з яким під його особистий підпис був ознайомлений ОСОБА_5 
Студентська рада філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка ухвалила рішення про відрахування студента ОСОБА_1 за невиконання навчального плану (за повторний курс) з 08.12.2025, що підтверджується витягом з протоколу засідання Студентської ради від 08 грудня 2025 року № 6. 
Внаслідок чого, в.о. декана філософського факультету ОСОБА_7 направив подання до ректора Університету про відрахування з числа студентів з 08.12.2025 за невиконання начального плану (за «Повторний курс») ОСОБА_1 .
На підставі подання в.о. декана філософського факультету, рішення студентської ради та навчальної карти студента був виданий наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка у студентських справах № 02/5258-25 від 16.12.2025 про відрахування ОСОБА_8 з 08.12.2025 через невиконання навчального плану за «Повторний курс». 
У зв`язку з виявленням належності Позивача до Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка з 01 вересня 2024 року відповідно до поданої ним заяви та рішення Профкому студентів Університету про включення, процес відрахування студента 2-го курсу філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка денної форми навчання (ФФ1-21) ОСОБА_1 був призупинений до отримання погодження первинної профспілкової організації.
18 грудня 2025 року ректор Університету вніс на розгляд до Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, членом якої був ОСОБА_1 з 01 вересня 2024 року, запит щодо погодження або непогодження його відрахування у зв`язку з невиконанням індивідуального навчального плану. 
22.12.2025 Первинна профспілкова організація студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, членом якої був студент ОСОБА_1 , розглянула запит ректора, і своїм рішенням надала погодження на його відрахування з Університету, не встановивши порушення порядку відрахування зі складу студентів, передбаченого законом. 
На підставі такого рішення Первинної профспілкової організації студентів Львівського національного університету імені Івана Франка, ректор видав наказ № 02/5332-25 від 24.12.2025 у новій редакції про відрахування ОСОБА_1 з Університету з 22.12.2025.
Суд також встановив, що Позивач є членом Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія», що підтверджується Протоколом засідання комітету профспілки № 2 від 01.07.2025.
Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом №2145-VIII від 05.09.2017 «Про освіту» далі – Закон № 2145-VIII), Законом №1556-VII від 01.07.2014 «Про вищу освіту» (далі – Закон № 1556-VII), Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Статутом Львівського національного університету імені Івана Франка, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України №618 від 24.05.2025 (далі – Статут), Положенням про організацію освітнього процесу у Львівському національному університеті імені Івана Франка, введеного в дію Наказом ректора № 0-48 від 07.06.2024 (далі – Положення).
Так, згідно зі ст. 53 Конституції України в Україні кожен має право на освіту.
Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України (частина перша статті 3 Закону № 2145-VIII).
Вища освіта є невід`ємним складником системи освіти (стаття 10 Закону № 2145-VIII).
Метою вищої освіти є здобуття особою високого рівня наукових та/або творчих мистецьких, професійних і загальних компетентностей, необхідних для діяльності за певною спеціальністю чи в певній галузі знань (частина перша статті 17 Закону №2145-VIII).
Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом (абзац другий частина другої статті 17 Закону №2145-VIII).
Усі особи, які здобувають вищу освіту у закладах вищої освіти, мають рівні права та обов`язки (абзац третій частини другої статті 4 Закону № 1556-VII).
Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на визначених законом рівнях вищої освіти (стаття 5 Закону №1556-VII).
Здобуття вищої освіти на кожному її рівні передбачає успішне виконання освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти (частина 2 статті 5 Закону№1556-VII).
Здобувачі вищої освіти, як учасники освітнього процесу, мають визначені законом права та обов`язки.
Права здобувача вищої освіти кореспондуються з обов`язками таких учасників освітнього процесу, визначеними статтею 63 Закону №1556-VII, а саме: дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 58 Закону №1556-VII, науково педагогічні, наукові та педагогічні працівники закладу вищої освіти зобов`язані забезпечувати викладання на високому науково-теоретичному і методичному рівні навчальних дисциплін відповідної освітньої програми за спеціальністю.
У розумінні Закону№2145-VIII індивідуальний навчальний план (ІНП) є документом, що визначає послідовність, форму і темп засвоєння здобувачем освіти освітніх компонентів освітньої програми з метою реалізації його індивідуальної освітньої траєкторії та розробляється закладом освіти у взаємодії із здобувачем освіти за наявності необхідних для цього ресурсів.
Невиконання індивідуального навчального плану здобувачем вищої освіти є підставою для його відрахування (пункт 4 частини першої статті 46 Закону №1556-VII).
Згідно з п.11.25.4 Статуту, підставою для відрахування з Університету є невиконання індивідуального навчального плану.
Відповідно до п.11.1 Положення, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є, з-поміж іншого, невиконання індивідуального навчального плану.
Згідно з п.11.2 Положення невиконанням індивідуального навчального плану є:
- отримання студентом за результатами семестрового контролю оцінки «незадовільно»;
- отримання студентом під час ліквідації академічної заборгованості на комісії оцінки «незадовільно»;
- наявність у студента після завершення терміну роботи комісії академічних заборгованостей;
- наявність у студента після завершення терміну роботи комісії академічних заборгованостей та не укладання ним угоди щодо повторного їх вивчення;
- наявність у студента до закінчення семестрового контролю академічної заборгованості хоча б однієї навчальної дисципліни чи іншого компонента навчального плану, на які він уклав угоди щодо повторного їх вивчення та які внесені до його індивідуального навчального плану як навчальні дисципліни, що він їх додатково вивчає;
- неатестація або отримання студентом оцінки «незадовільно» за результатами складання кваліфікаційного екзамену чи захисту кваліфікаційної роботи.
Відповідно до п.11.24 Статуту, особи, які навчаються в Університеті, зобов`язані: 1) дотримуватися вимог законодавства, Статуту та Правил внутрішнього розпорядку Університету; 2) виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; 3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми; 4) дотримуватися моральних та етичних норм поведінки в академічному середовищі; 5) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.
Водночас, Статут визначає такий порядок погодження відрахування.
Відповідно до п.11.5 Положення рішення щодо відрахування студентів з Університету та їхнього поновлення на навчання, а також щодо переведення осіб, які навчаються в Університеті за державним замовленням, на навчання за контрактом за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб, переведення осіб, які навчаються в Університеті за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб, на навчання за державним замовленням погоджують з органом студентського самоврядування Університету та зі студентською профспілкою у разі, якщо студент є членом профспілки. Відрахування неповнолітніх студентів здійснюється за погодженням зі службами у справах неповнолітніх місцевих органів виконавчої влади.
Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 34 Закону №1556-VII, керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень відраховує з закладу вищої освіти та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки), з підстав, установлених цим Законом. 
Відповідно до ч. 3 ст. 36 Конституції України, громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти.
Відповідно до статті 7 цього Закону, членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в закладі освіти.
Оскільки, як встановив суд, ОСОБА_1 є членом Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія», на нього поширюються гарантії захисту, передбачені Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Законом України «Про вищу освіту».
Отже, Відповідач міг реалізувати своє право на відрахування ОСОБА_1 лише за наявності попередньої згоди Профспілки, членом якої є Позивач, чого не зробив.
Аргументи представника Відповідача про те, що профспілка, членом якої є Позивач, не легалізована в Університеті, а тому її згоди на відрахування Позивача непотрібно, є помилковими.
У статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачена легалізація профспілок і їх об`єднань.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року № 11-рп/2000 (справа про свободу утворення профспілок) положення статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов`язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки, визнано такими, що не відповідають частині третій статті 36 Конституції України.
Законом України від 13 грудня 2001 року № 2886-III «Про внесення змін до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» стаття 16 вказаного закону була викладена у новій редакції, згідно з якою профспілки, їх об`єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу залежно від рівня виборної організації, відповідно Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення) управліннями юстиції. При цьому, легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, а лише може запропонувати профспілці надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу.
Профспілка набуває права юридичної особи з моменту затвердження статуту. Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об`єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.
Отже, закон пов`язує початок діяльності профспілки з моменту затвердження статуту профспілки та набуття нею прав юридичної особи, а статус організації профспілки є похідним від статусу спілки, за статутом якої вони діють.
У матеріалах справи наявний нотаріально посвідчений Статут Незалежної студентської профспілки Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія», який був затверджений 25.09.2024.
Існування Профспілки доводиться також безліччю звернень членів вказаної профспілки, зокрема, у листуваннях між Комітетом Профспілки «Пряма дія» та ректорами Львівського національного університету імені Івана Франка (листи-відповіді від 08.11.2024, 19.12.2025, 25.12.2025). 
Також, 16 грудня 2025 року Профспілка «Пряма дія» подала скаргу на ім?я Ректора з вимогою зупинити процедуру відрахування ОСОБА_1 та дотримуватися вимог ст. 34 ЗУ «Про вищу освіту» щодо погодження з профспілкою, де також повідомила Ректора про членство ОСОБА_1 у вказаній Профспілці. 
22 грудня 2025 року Профспілка направила Ректору повторну скаргу про неприпустимість ігнорування членства Позивача у незалежній профспілці. Незважаючи на численні звернення, які містили докази порушень прав Позивача та процедурних норм, Відповідач не вжив заходів для виправлення ситуації. Натомість, Ректор у відповіді від 29.12.2025 заперечив факт обізнаності про діяльність Профспілки. 
Суд вважає такі дії Відповідача суперечливими, адже 19 грудня 2025 року Університет веде офіційне листування зі Профспілкою, а 29 грудня 2025 року заперечує факт обізнаності про її статус.
Посилання представника Відповідача на існування в Університеті іншої профспілки, яка легалізована у законний спосіб та зареєстрована як юридична особа як на підставу законності дій Відповідача, також не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст. 36, 40 Конституції України, Закону України «Про профспілки, їх права, гарантії діяльності», усі профспілки мають рівні права, не можуть надаватися переваги одній профспілці перед іншою, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі, організації.
Як на підставу протиправності оскаржуваного наказу Позивач також посилався на ту обставину, що підставою для відрахування стала академічна заборгованість, яка виникла не з вини Позивача, а внаслідок бездіяльності посадових осіб Університету та введення Позивача в оману. Позивач вказує, що з 01 вересня 2025 року він розпочав комунікацію з викладачем ОСОБА_3 , у якої навчався у попередньому семестрі. 28 вересня викладач підтвердила, що Позивач має складати предмет саме їй, та запевнила, що надішле завдання. Це ввело Позивача в оману щодо того, хто саме є відповідальним за його курс. Протягом півтора місяця Позивач очікував на завдання, проте так і не отримав їх. Позивач не був поінформований про конкретні дати складання іспиту з «Повторного курсу». Окрім цього, як стверджує Позивач, восени він втратив доступ до корпоративної пошти через технічні причини, що унеможливило своєчасне отримання інформації про зміну викладача та необхідність комунікації з іншою кафедрою. Доступ до пошти був відновлений вкінці листопада, після чого Позивач дізнався про пропуск термінів.
На спростування таких тверджень Позивача, Відповідач зазначає, що асистент кафедри іноземних мов для гуманітарних факультетів ОСОБА_3 у своїх поясненнях до декана факультету іноземних мов Львівського національного університету імені Івана Франка засвідчила, що студент ОСОБА_1 не забезпечив належної комунікації з викладачем, окрім як на початку семестру, не звертався за консультаціями, не виконував жодного зі завдань, передбачених робочою програмою дисципліни, та у зв`язку з повною відсутністю результатів поточної навчальної діяльності студент отримав незадовільну оцінку, та, відповідно не склав форму контролю з іноземної мови за повторний курс. З пояснень завідувача кафедри іноземних мов для гуманітарних факультетів проф. ОСОБА_6 вбачається, що рішення про відрахування студента ОСОБА_1 з філософського факультету було прийняте у зв`язку з невиконання ним освітніх зобов`язань. Також Відповідач зазначив, що в Університеті діє електронна система «Деканат», у якій відображені, зокрема, журнал успішності, індивідуальний навчальний план студента, вибіркові дисципліни, а також семестрові бали. Кожен студент та викладач Університету має індивідуальний доступ через персональний кабінет до зазначеної системи, що забезпечує можливість ознайомлення з актуальною інформацією щодо освітнього процесу.
Оцінюючи відповідне, суд виходить з принципу змагальності сторін цивільного процесу, який передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
У цій конкретній ситуації, з урахуванням поданих Позивачем доказів, суд дійшов до висновку про існування більшої вірогідності того, що твердження Позивача заслуговує на довіру. 
З долучених до матеріалів справи скриншотів з мобільного застосунку Telegram вбачається, що Позивач неодноразово комунікував з викладачем ОСОБА_3 . Зокрема, 01 вересня 2025 року він звернувся до викладачки ОСОБА_3 щодо формату відпрацювання. 17 вересня 2025 року Позивач повторно звернувся до ОСОБА_3 щодо можливості відпрацювання. 28 вересня 2025 року викладач підтвердила, що Позивач має складати предмет саме їй, та запевнила, що надішле завдання.
Суд вважає вказані скриншоти належним доказом, оскільки повідомлення, відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Водночас, слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами в месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише у тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності й допустимості таких доказів, а також обсягу обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.
Відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників та підтверджує доводи Позивача щодо наявності між сторонами відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, а тому суд приймає таке листування як доказ і надає йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.
За змістом п. п. 2.1.3 Угоди про надання додаткових послуг, до обов`язків Виконавця (Університету) входить, з-поміж іншого, інформування Замовника (у цьому випадку – Позивача) про правила та вимоги щодо організації надання додаткової освітньої послуги, її якості та змісту, про його права та обов`язки під час надання та отримання цієї послуги. Це також зазначено у пункті 3.2.3 Обов`язків та прав Замовника.
Як доказ інформування Позивача про правила та вимоги щодо організації надання додаткової освітньої послуги, Відповідач стверджує, що в Університеті діє електронна система «Деканат», у якій відображені, зокрема, журнал успішності, індивідуальний навчальний план студента, вибіркові дисципліни, а також семестрові бали. Кожен студент та викладач Університету має індивідуальний доступ через персональний кабінет до зазначеної системи, що забезпечує можливість ознайомлення з актуальною інформацією щодо освітнього процесу.
Водночас, як стверджує Позивач, електронна система «Деканат» працює некоректно, зокрема у період з 01 вересня 2025 по 19 листопада 2025 року, що унеможливлювало отримання актуальної та правдивої інформації. Спостерігались випадки невідображення власних балів або раптового зникнення даних з персонального кабінету. Також інформація вносилась викладачами зі суттєвою затримкою, що не дозволяло Позивачу відстежувати статус у реальному часі. 
Факт неналежної роботи електронної системи «Деканат» підтвердили також свідки – ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які є студентами ЛНУ ім. Івана Франка та також стикались з технічними помилками системи. Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_20 , не бере їх до уваги і вважає покази вказаного свідка такими, що не узгоджуються з показами інших свідків, у тому числі зі свідком ОСОБА_19 , який також є працівником Університету. Зокрема, свідок ОСОБА_19 , який є доцентом кафедри іноземних мов у ЛНУ імені Івана Франка, зазначив, що результати оцінювання під час проходження «Повторного курсу» у електронній системі «Деканат» не висвітлюються, водночас свідок ОСОБА_20 вказала, що у цій системі відображається фінальна оцінка за результатами проходження такого курсу.
Окрім цього, суд вважає доведеним, що Університет, на виконання вищезазначених домовленостей, здійснював свої обов`язки через викладача – ОСОБА_3 , яка у свою чергу спілкувалася зі студентом ОСОБА_1 у мобільному застосунку Telegram, а студент сприймав таку інформацію саме офіційною позицією керівництва Університету. 
Позивач правомірно розраховував, що має складати предмет саме ОСОБА_3 , яка також запевнила Позивача, що надішле йому завдання, і тому не вчиняв жодних дій щодо виконання навчального плану. Однак, у порушення попередніх повідомлень з боку представника Університету – викладача, у грудні 2025 року Позивач дізнався, що він відрахований. 
За приписами п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України (надалі за текстом – ЦК України) до загальних засад цивільного законодавства віднесено, зокрема, добросовісність.
Добросовісність – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. У свою чергу зазначений стандарт поведінки включає в себе доктрину заборони суперечливої поведінки, що ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У цій конкретній ситуації представники Університету порушили вищеназвану доктрину, оскільки Університет діяв усупереч попереднім заявам свого представника – викладача ОСОБА_3 , а Позивач, правомірно покладаючись на такі заяви, проявив бездіяльність собі на шкоду, яка проявилась у відсутності дій щодо виконання навчального плану.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстави для відрахування Позивача не відповідають дійсним обставинам справи і суперечать закону. Суд погоджується, що обраний Позивачем засіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконними та скасування оспорюваного наказу про відрахування з університету та поновлення на навчанні є адекватним його порушенню та констатує відсутність інших передбачених законом засобів для ефективного поновлення порушеного права.
Отже, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з Відповідача суму сплаченого Позивачем судового збору у повному розмірі, що становить 2’662 гривень 40 копійок.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В :
1. Позов – задовольнити.
2. Визнати неправомірним та скасувати наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка № 02/5332-25 від 24.12.2025 про відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів ІІ курсу, денної форми навчання філософського факультету, спеціальності 052 «Політологія».
3. Поновити  ОСОБА_1 на навчанні у Львівському національному університеті імені Івана Франка в якості студента II курсу денної форми навчання філософського факультету, спеціальності 052 «Політологія».
4. Стягнути зі Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2’662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок). 
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач – ОСОБА_1  (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
представниця позивача – адвокатка Вітюкова Олена Феліксівна (адреса: адреса АДРЕСА_2 );
відповідач – Львівський національний університет імені Івана Франка (адреса: 79000, Україна, м. Львів, вул. Університетська, 1; ідентифікаційний номер: 02070987);
представники відповідача – Гудз Богдан Данилович, Цікало Володимир Ігорович (адреса: 79000, Україна, м. Львів, вул. Університетська, 1);
третя особа – Незалежна студентська профспілка Львівського національного університету імені Івана Франка «Пряма дія» (адреса 79005, Україна, м. Львів, вул. Крушельницької С. буд. 11, кв. 9; ідентифікаційний номер: 45647888).
Повний текст рішення суду виготовлений 02.06.2026.
Суддя Ольга ПАВЛЮК