ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3630/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Сініцина В.А.,
представників учасників справи:
ОСОБА_1 - ОСОБА_14,
Чернівецької обласної державної адміністрації - Бельмега С.С.,
Релігійної організації "Святих апостолів Петра і Павла" Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) - не з`явився,
Державного реєстратора Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернівецької обласної державної адміністрації Заяць Вікторії Вікторівни - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 (суддя Ломака В.С.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 (колегія суддів: Буравльов, С.І., Андрієнко В.В., Шапран В.В.)
у справі за позовом ОСОБА_1
до відповідачів:
1) Чернівецької обласної державної адміністрації (далі - Чернівецька ОДА),
2) Релігійної організації "Святих апостолів Петра і Павла" Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) (далі - Релігійна організація УПЦ (ПЦУ))
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державного реєстратора Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернівецької обласної державної адміністрації Заяць Вікторії Вікторівни (далі - державний реєстратор)
про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсним статуту, протоколу та скасування реєстраційної дії.
Суть спору
1. Починаючи з 1992 року ОСОБА_1 є настоятелем храму Святих апостолів Петра і Павла Буковинської єпархії Української православної церкви.
2. У листопаді 2023 року відбулися парафіяльні збори релігійної організації, настоятелем якої був ОСОБА_1, на яких було вирішено, зокрема, перейти у канонічне підпорядкування до Чернівецької єпархії Православної церкви України та вилучити інформацію про ОСОБА_1 як особи, уповноваженої представляти релігійну організацію, з Єдиного державного реєстру. 
3.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними статуту Релігійної організації УПЦ (ПЦУ) в новій редакції, протоколу парафіяльних зборів; визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької ОДА про реєстрацію статуту; скасування записів про державну реєстрацію змін до відомостей, які містяться в ЄДР відносно Релігійної організації УПЦ (ПЦУ). 
4. Позивач стверджує, що релігійна громада, членом якої він є Рус, зазнала неправомірного втручання у свою діяльність та за відсутності реального волевиявлення членів такої громади була підпорядкована іншому релігійному управлінню; вважає, що парафіяльні збори проходили без участі людей, які постійно відвідують храм та беруть активну участь у житті парафії (тобто, без членів релігійної громади).
5. Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив. Суд апеляційної інстанції це рішення залишив без змін.
6.  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
7. Перед Верховним Судом у цій справі постало питання щодо порядку визначення членства осіб у релігійній громаді та порядку скликання і проведення її загальних зборів.
8. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. 17.08.1992 указом Єпископа Чернівецького та Буковинського №90 ОСОБА_1 було призначено настоятелем храму Святих апостолів Петра і Павла Буковинської єпархії Української православної церкви (далі - УПЦ).
10. 06.04.2010 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесено запис про Релігійну організацію "Святих апостолів Петра і Павла" Чернівецької єпархії УПЦ села Ленківці Дністровського району Чернівецької області".
11. 14.12.2017 на підставі розпорядження голови Чернівецької ОДА №1175-р від 14.12.2017 був зареєстрований статут Релігійної організації "Релігійної громади парафії на честь святих апостолів Петра і Павла Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ села Ленківці Кельменецького району Чернівецької області" (далі - Релігійна організація УПЦ) у новій редакції, відповідно до якого:
- вищим органом парафіяльного управління є парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель (п.2.4);
- до складу парафіяльних зборів належать священнослужителі, церковнослужителі, а також миряни члени парафіяльних зборів, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість статуту про управління УПЦ, регулярно беруть участь у богослужінні, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті (п.2.5);
- рішення парафіяльних зборів приймається простою більшістю голосів присутніх на зборах; при рівній кількості голосів голос головуючого є вирішальним; парафіяльні збори, на яких розглядається питання про зміну підлеглості (юрисдикції) релігійної громади, вважаються чинними за умови присутності усіх членів парафіяльних зборів (пункти 2.10, 2.11);
- рішення парафіяльних зборів про зміну підлеглості (юрисдикції) релігійної громади приймається шляхом консенсусу за згодою всіх членів парафіяльних зборів (п.2.12).
12. 19.11.2023 відбулися парафіяльні збори Релігійної організації УПЦ, на яких були присутні 74 повнолітні члени релігійної громади, та рішення яких оформлені протоколом №1 від 19.11.2023.
13. Зі змісту протоколу №1 від 19.11.2023 вбачається, що на парафіяльних зборах, зокрема, було вирішено:
1) обрати головою лічильної комісії ОСОБА_4 та членами лічильної комісії: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;
2) обрати головою загальних зборів ОСОБА_7 , секретарем парафіяльних зборів ОСОБА_8 ;
3) затвердити список членів релігійної громади, що беруть участь у парафіяльних зборах, у кількості 74 особи;
4) перейти у канонічне підпорядкування до Чернівецької єпархії Православної церкви України (далі - ПЦУ), у зв`язку з чим вилучити інформацію про ОСОБА_1 з ЄДР як особу, уповноважену представляти релігійну організацію;
5) ухвалити нову редакцію статуту Релігійної організації "Святих апостолів Петра і Павла" Чернівецької єпархії ПЦУ села Ленківці Дністровського району Чернівецької області" та зареєструвати зміни відповідно до вимог чинного законодавства України; викласти та прийняти статут у новій редакції, що додається, та уповноважити голову парафіяльних зборів ОСОБА_7 підписати статут та звернутися до церковної влади Православної Церкви України на Буковині про духовну опіку;
6) змінити офіційне найменування Релігійна організація "Святих апостолів Петра і Павла" Чернівецької єпархії ПЦУ села Ленківці Дністровського району Чернівецької області;
7) уповноважити на підписання протоколу голову парафіяльних зборів ОСОБА_7 , секретаря парафіяльних зборів ОСОБА_8 та ще 5 осіб-парафіян учасників парафіяльних зборів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
8) провести реєстрацію статуту Релігійної громади у новій редакції, а також державну реєстрацію змін до відомостей про релігійні громади, що містяться в ЄДР та уповноважити ОСОБА_8 на представництво інтересів релігійної громади перед органами державної влади, зокрема у обласних державних адміністраціях, відділах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
14. Цей протокол підписали голова парафіяльних зборів, секретар парафіяльних зборів та уповноважені на його підписання учасники парафіяльних зборів.
15. Додатком №1 до протоколу затверджено список членів, що брали участь у загальних зборах Релігійної громади Релігійної організації УПЦ та ухвалили рішення змінити підлеглість релігійної громади у канонічних організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - ПЦУ, а також внесення змін до статуту релігійної громади шляхом викладення та прийняття його в новій редакції.
16. Додаток №1 містить прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць, рік народження, адресу проживання, інформацію про результат голосування та підписи 74 осіб, які брали участь в загальних зборах релігійної громади 19.11.2023.
17. Відповідно до статуту Релігійної організації УПЦ (ПЦУ) у новій редакції:
- релігійна громада є складовою частиною релігійного об`єднання ПЦУ; Релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Чернівецької єпархії Української Чернівецької єпархії УПЦ (ПЦУ) та Київській Митрополії УПЦ (ПЦУ), підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Управління єпархії (п.1.1);
- юрисдикція релігійної громади поширюється на територію села Ленківці Кельменецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області України (п.1.7).
18. На підставі розпорядження голови Чернівецької ОДА (начальника обласної військової адміністрації (далі - ОВА)) №1359-р від 27.12.2023 державний реєстратор Заяць В.В. зареєструвала у новій редакції статут Релігійної організації УПЦ (ПЦУ).
19. В подальшому державний реєстратор Заяць В.В. внесла до ЄДР запис №1000311070008000436 від 03.01.2024 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зокрема, внесла зміни до відомостей про органи управління Релігійної організації УПЦ (ПЦУ), її місцезнаходження, найменування, структуру власності, установчі документи. 
20. Крім того, 05.01.2024 державний реєстратор внесла зміни до відомостей про керівника Релігійної організації УПЦ (ПЦУ).
Короткий зміст позовних вимог
21. У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернівецької ОДА та Релігійної організації УПЦ (ПЦУ), в якому з урахуванням заяви про зміну (доповнення) предмета позову просив:
- визнати недійсним статут Релігійної організації УПЦ (ПЦУ) в новій редакції, зареєстрований розпорядженням голови Чернівецької ОВА №1359-р від 27.12.2023 "Про реєстрацію статутів релігійних організацій", на підставі чого внесено запис в ЄДР №1000311070008000436 від 05.01.2024 о 09:44:00;
- визнати недійсним протокол №1 від 19.11.2023 парафіяльних зборів Релігійної організації УЦП як такий, що прийнятий неуповноваженими особами;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Чернівецької ОВА (начальника ОВА) №1359-р від 27.12.2023 "Про реєстрацію статуту релігійної організації", яким зареєстровано у новій редакції статут Релігійної організації УПЦ (ПЦУ) с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області, що розташована за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, село Ленківці, вулиця Церковна, будинок 10-а ;
- скасувати запис про державну реєстрацію №1000311070008000436 від 03.01.2024 09:07:25 та від 05.01.2024 09:44:00 змін до відомостей, які містяться в ЄДР відносно Релігійної організації УПЦ (ПЦУ). 
22. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- релігійна громада, членом якої є ОСОБА_1, зазнала неправомірного втручання у свою діяльність, за відсутності реального волевиявлення членів релігійної організації була підпорядкована іншому релігійному управлінню (центру) - Православній Церкві України, у зв`язку з чим наявне порушення охоронюваних державою прав;
- підставою його вимог є незгода з рішенням скликаних та проведених всупереч закону загальних зборів членів релігійної організації від 19.11.2023, якими було прийнято нову редакцію статуту про зміну її канонічної підлеглості, оскільки наведені збори проходили без участі людей, які постійно відвідують храм та беруть активну участь у житті парафії;
- парафіяльні збори, що відбулися 19.11.2023, проводилися за участі людей, які не були членами релігійної громади та без участі у таких зборах позивача як керівника юридичної особи, з порушенням положень Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" та статуту релігійної громади;
- фіктивним рішенням загальних зборів релігійної громади села Ленківці Дністровського району Чернівецької області, оформленим протоколом №1 від 19.11.2023, без згоди членів такої релігійної громади змінено підлеглість релігійної громади від УПЦ до ПЦУ, прийнято рішення виключити відомості про позивача як керівника релігійної організації, прийнято статут у новій редакції;
- зміна підлеглості релігійної громади від УПЦ до ПЦУ відбулася без згоди самих членів релігійної громади та не у спосіб, визначений статутом і законодавством, а також без дотримання процедури державної реєстрації статуту релігійної організації у новій редакції;
- відповідачі порушили положення Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі - Закон про державну реєстрацію) та Закону "Про місцеві державні адміністрації", оскільки заява про реєстрацію статуту в новій редакції подана неуповноваженою на такі дії особою;
- неправомірним розпорядженням голови ОВА порушено права та законні інтереси позивача як керівника та члена релігійної громади, проведено реєстрацію статуту релігійної організації та змінено її найменування з порушенням встановлено порядку.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
23. Господарський суд міста Києва рішенням від 24.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, відмовив у задоволенні позовних вимог.
24. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване, зокрема, таким:
- враховуючи, що ні законодавство України, ні статут релігійної організації (у редакції 2017 року) не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади, суд відхиляє посилання позивача на те, що рішення парафіяльних зборів від 19.11.2023, оформлені протоколом №1, були прийняті особами, що не були її членами; позивач не надав суду доказів на спростування членства в релігійній громаді с. Ленківці осіб, які брали участь у загальних зборах цієї релігійної громади 19.11.2023;
- відсутність врегульованого порядку прийняття членів у релігійну громаду не може нівелювати прав релігійної громади на прийняття рішень про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту;
- з наявного у матеріалах реєстраційної справи протоколу №1 від 19.11.2023 та додатку №1 до нього вбачається, що на зборах були присутні 74 особи; з огляду на відсутність відомостей, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, варто враховувати критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння; з інформації, що внесена за результатами зборів до додатку №1 до протоколу, вбачається відповідність учасників спірних зборів критерію територіального зв`язку, а також досягнення вказаними особами 18-річного віку; доказів на спростування цього позивач суду не надав;
- суд відхилив посилання позивача на те, що у зборах брали участь особи, які не є членами релігійної громади, оскільки саме позивач стверджував, що оспорювані рішення загальних зборів релігійної громади приймались особами, які не були членами цієї громади, відповідно саме він мав довести, на чому ґрунтуються такі твердження, тобто вказати на критерії, які дозволяли б суду встановити, чи є певна особа членом громади;
- умови статуту не суперечать вимогам чинного законодавства; навпаки, він був прийнятий на загальних (парафіяльних) зборах та приведений у відповідність до вимог Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" згідно з розд.II Прикінцевих положень Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи";
- для реєстрації статуту релігійної громади у новій редакції уповноважений на підставі протоколу парафіяльних зборів представник релігійної організації ОСОБА_8 дотрималась вимог ст.14 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" та подала підписану нею заяву з переліком документів, які визначені цією статтею;
- враховуючи недоведеність позивачем як порушення вимог Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", так і порушення його прав при ухваленні оспорюваного рішення загальних зборів громади, а також з огляду на неподання позивачем доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства та не зазначення позивачем положень статуту, що, на думку останнього, порушують його права чи охоронювані законом інтереси, у суду відсутні підстави для визнання такого статуту недійсним;
- оскільки чинним законодавством саме релігійну громаду наділено виключною компетенцією вирішення питань щодо зміни канонічного підпорядкування та затвердження нової редакції статуту, суд не встановив порушення Чернівецької ОДА (ОВА) положень ст.14 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", ст.13 Закону "Про місцеві державні адміністрації" при прийнятті розпорядження №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано нову редакцію статуту Релігійної організації УПЦ (ПЦУ);
- враховуючи чинність спірного рішення парафіяльних зборів, а також прийнятого на таких зборах статуту релігійної організації в новій редакції, як наслідок, законність підстав для вчинення державним реєстратором змін до відомостей, які містяться в ЄДР, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в частині скасування запису про державну реєстрацію №1000311070008000436 від 03.01.2024 09:07:25 та від 05.01.2024 09:44:00 щодо змін до відомостей відносно Релігійної організації УПЦ (ПЦУ);
- позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької ОДА (начальника ОВА) №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано статут у новій редакції, та скасування записів про державну реєстрацію змін до відомостей в ЄДР, є неналежним способом захисту порушених прав.
25. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- оскільки ні законодавство України, ні статут релігійної організації у редакції 2017 року не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади, безпідставними є посилання позивача на те, що рішення парафіяльних зборів від 19.11.2023, оформлені протоколом №1, прийняті особами, що не були її членами;
- позивач не надав суду доказів на спростування членства в релігійній громаді с. Ленківці осіб, які брали участь у загальних зборах цієї релігійної громади 19.11.2023; відсутність врегульованого порядку прийняття членів у релігійну громаду не може нівелювати прав релігійної громади на прийняття рішень про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту;
- з протоколу №1 від 19.11.2023 та додатку №1 до нього вбачається, що на зборах були присутні 74 особи; відповідно до інформації, що внесена до додатку №1 до протоколу, учасники спірних зборів відповідають критерію територіального зв`язку, а також досягли 18-річного віку; доказів на спростування цього позивач не надав; позивач також не надав жодного доказу на підтвердження того, що особи, які прийшли на парафіяльні збори та прийняли оскаржувані рішення, були не парафіянами релігійної громади;
- необґрунтованими та безпідставними є посилання позивача на те, що у зборах брали участь особи, які не є членами релігійної громади, оскільки саме позивач стверджує, що оспорювані рішення загальних зборів релігійної громади приймались особами, які не були членами цієї громади, відповідно, саме він мав довести, на чому ґрунтуються такі твердження, тобто вказати на критерії, які дозволяли б суду встановити, чи є певна особа членом громади;
- за змістом спірних рішень частина жителів с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області вирішила добровільно змінити канонічну приналежність, перейшовши до ПЦУ, чим виразила своє право на свободу віросповідання, необхідне у демократичному суспільстві; реалізація такого права релігійної громади не може бути обмеженою особистими інтересами особи, яка не згідна із прийнятими рішеннями про канонічне підпорядкування релігійної громади;
- рішення прийняті загальними (парафіяльними) зборами відповідно до вимог ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи" (пункти 2 та 3 розд.ІІ "Прикінцеві положення"); суд не встановив жодних порушень чинного законодавства чи статуту, які б знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи;
- рішення, які були прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади; відсутні правові підстави вважати, що оспорювані рішення загальних зборів прийняті з порушенням вимог чинного законодавства;
- позивач з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог звернувся до суду за захистом права на свободу віросповідання, яке вважає порушеним у зв`язку з позбавленням його можливості сповідувати обрану релігію спільно з тими, хто поділяє його переконання, тобто позов поданий на захист цього права саме в його колективному вимірі, а тому визнанням державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості в канонічних і організаційних питаннях з тих підстав, на які вказує позивач, не може порушуватись право настоятеля цієї громади чи її члена на свободу віросповідання; відповідно до ч.8 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", позивач не позбавлений права бути настоятелем релігійної громади із канонічною приналежністю УПЦ, не позбавлений можливості зберігати живий зв`язок зі своєю парафією, сповідувати обрану релігію, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах;
- суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем порушення прав останнього оскаржуваними рішеннями, а також прийняття рішень неуповноваженими особами;
- умови спірного статуту не суперечать вимогам чинного законодавства та навпаки він прийнятий на загальних (парафіяльних) зборах від 19.11.2023 та приведений у відповідність до вимог Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" згідно з розд.II Прикінцевих положень Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи"; для реєстрації статуту релігійної громади у новій редакції уповноважений на підставі протоколу парафіяльних зборів представник релігійної організації ОСОБА_8 дотрималася вимог ст.14 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" та подала підписану нею заяву з переліком документів, які визначені вказаною статтею;
- з огляду на неподання позивачем доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства та не зазначення позивачем положень статуту, що, на думку останнього, порушують його права чи охоронювані законом інтереси, у суду відсутні підстави для визнання такого статуту недійсним, у зв`язку з чим правильним є висновок про необґрунтованість такої вимоги;
- суд також не встановив порушень Чернівецької ОДА (ОВА) положень ст.14 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", ст.13 Закону "Про місцеві державні адміністрації" при прийнятті розпорядження №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано нову редакцію статуту;
- враховуючи чинність спірного рішення парафіяльних зборів Релігійної організації УПЦ (ПЦУ), а також прийнятого на таких зборах статуту релігійної організації в новій редакції, необґрунтованими є вимоги позивача в частині скасування записів про державну реєстрацію щодо змін до відомостей, які містяться в ЄДР;
- позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької ОВА (начальника ОВА) №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано статут Релігійної організації УПЦ (ПЦУ) у новій редакції, та скасування записів про державну реєстрацію змін до відомостей в ЄДР, є неналежним способом захисту;
- колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
26. 16.02.2026 ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
27. Верховний Суд ухвалою від 09.03.2026 касаційну скаргу залишив без руху на підставі ч.2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), як таку, що оформлена з порушенням вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК. 18.03.2026 скаржник через систему Електронний суд подав нову редакція касаційної скарги.
28.  ОСОБА_1 посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, зокрема, таке:
- суди порушили ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та не врахували висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, щодо того, що вимога про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції є належним та ефективним способом захисту у спірних правовідносинах;
- суди порушили вимоги ч.4 ст.236 ГПК та не врахували висновків Верховного Суду, викладених постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 (пункти 66-72), при дослідженні доказу - додатка до протоколу №1 від 19.11.2023, який підписаний не членами Релігійної організації УПЦ;
- суди попередніх інстанцій неправильно застосували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, оскільки підстава позову, зміст правових вимог та фактично встановлені обставини не є схожими з цією справою; у цій справі №910/3630/24 наявний реєстр членів релігійної громади УПЦ, який є додатком до протоколу;
- відсутній висновок Верховного Суду про застосування ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", а суди неправильно ототожнили поняття "територіальна" та "релігійна" громади, тоді як правильним є їх розмежування, відповідно, не підлягають врахуванню рішення, ухвалені не членами релігійної громади.
29. 17.04.2026 через систему Електронний суд надійшов відзив Чернівецької ОДА (ОВА), в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
30. У відзиві Чернівецька ОДА (ОВА) зазначає, зокрема, таке:
- доводів скаржника спрямовані, по суті, на спонукання суду касаційної інстанції до повторного дослідження доказів, їх переоцінки та встановлення фактичних обставин справи у спосіб, відмінний від того, як це здійснили суди попередніх інстанцій; 
- суди встановили факт проведення 19.11.2023 загальних зборів релігійної громади, за результатами яких було прийнято рішення щодо зміни канонічної підлеглості, а також затверджено нову редакцію статуту; ці рішення оформлені відповідним протоколом, до якого додано список осіб, які брали участь у зборах, із зазначенням їхніх персональних даних та підписів; суди обґрунтовано виходили з того, що ці документи є належними та допустимими доказами та підтверджують факт проведення зборів, участі у них відповідних осіб та прийняття відповідних рішень; доказів, які б свідчили про недостовірність цих документів, їх фальсифікацію, відсутність кворуму або інші істотні порушення, що могли б вплинути на легітимність прийнятих рішень, скаржник не надав;
- доводи скаржника щодо участі у зборах осіб, які нібито не є членами релігійної громади, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами, а їх зміст зводиться до припущень та суб`єктивних оцінок скаржника;
- втручання державних органів або суду у внутрішні питання діяльності релігійних організацій є обмеженим та можливе лише у випадках, прямо передбачених законом; такий підхід відповідає як національному законодавству, так і загальновизнаним міжнародним стандартам у сфері свободи віросповідання;
- суди надали оцінку доводам скаржника про порушення положень статуту релігійної організації та обґрунтовано виходили з того, що навіть у разі наявності окремих процедурних відступів від положень статуту, такі обставини самі по собі не можуть автоматично зумовлювати недійсність рішень загальних зборів, якщо такі рішення відповідають вимогам закону;
- суди правильно застосували Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", який передбачає право релігійної громади на зміну своєї канонічної та організаційної підлеглості, а також визначає порядок прийняття відповідних рішень; 
- Чернівецька ОДА, приймаючи розпорядження №1359-р від 27.12.2023, діяла виключно в межах наданих їй повноважень та у спосіб, визначений законодавством України; вона перевіряла виключно наявність та належність поданих документів, а також їх відповідність формальним вимогам закону; ОДА не наділена повноваженнями щодо оцінки канонічності рішень чи перевірки наявності благословення ієрархів, оскільки це було б прямим втручанням у внутрішні справи релігійної громади.
31. 22.04.2026 надійшов відзив Релігійної організації УПЦ (ПЦУ), в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
32. У відзиві Релігійна організація УПЦ (ПЦУ) зазначає, зокрема, таке:
1) щодо неврахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19: суди попередніх інстанцій навпаки врахували викладені у цій постанові висновки;
- відмовляючи у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження Чернівецької ОВА та записів про державну реєстрацію суди попередніх інстанцій вказали, що належний спосіб захисту у спірних правовідносинах фактично реалізований позивачем шляхом заявлення окремої вимоги про визнання недійсним статуту в новій редакції; 
- сам факт відмови у задоволенні інших позовних вимог (про визнання недійсним статуту в новій редакції та протоколу парафіяльних зборів) не свідчить про неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки в задоволенні цих вимог було відмовлено по суті, з підстав недоведеності обставин, на які посилався позивач, а не через обрання ним неефективного способу захисту;
2) щодо посилань скаржника на неврахування пунктів 66-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19: у цих пунктах відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права, оскільки вони містять цитування норм матеріального права, а не окремий висновок щодо їх застосування;
- суди попередніх інстанцій надали оцінку всім наявним у матеріалах цієї справи №910/3630/24 доказам, у тому числі додатку до протоколу №1 від 19.11.2023 та іншим документам, і за результатами їх дослідження встановили, що оспорюване рішення підтримали саме членами Релігійної громади УПЦ; доводи скаржника про протилежне спрямовані виключно на переоцінку доказів та повторне встановлення фактичних обставин справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції відповідно до ст.300 ГПК;
3) щодо відсутності висновку Верховного Суду про застосування ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації": Верховний Суд сформував сталу судову практику застосування ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" у подібних правовідносинах, передусім, в питаннях встановлення наявності критеріїв членства в учасника загальних зборів релігійної громади (посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 та вказує, що правовідносини у справі №906/1330/21 і цій справі №910/3630/24 є подібними);
- статут Релігійної організації УПЦ в редакції станом на 19.11.2023 не передбачає фіксованого членства у релігійній громаді, не встановлює будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади; об`єктивними критеріями згідно п.2.5 статуту Релігійної громади УПЦ є повноліття та регулярність відвідування богослужінь;
-  ОСОБА_1 не спростував обставин членства в Релігійній організації УПЦ осіб, які приймали участь в загальних зборах цієї релігійної громади 19.11.2023, не надав доказів того, що ці особи не досягли 18-річного віку та/або не проживали у місцевості, де діє ця релігійна громада;
- позивач посилається на парафіяльні збори Релігійної організації УПЦ, оформлені протоколом від 02.07.2023, в якому було визначено, на думку позивача, фіксовану кількість членів Релігійної організації УПЦ у кількості 336 члени шляхом встановлення списку членів; позивач вважає, що саме ці особи є дійсними членами релігійної громади, які вирішили залишитися у складі УПЦ; проте, Верховний Суд у постанові від 10.12.2025 у справі №910/13963/21 зазначив, що рішення релігійної громади не змінювати канонічну та організаційну підлеглість, яке передує рішенню про зміну канонічної та організаційної підлеглості, не входить до предмету доказування у справі, в якій оскаржується рішення про зміну канонічної та організаційної підлеглості.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
33. Верховний Суд ухвалою від 06.04.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 06.05.2026.
34. Верховний Суд ухвалою від 24.04.2026 повідомив учасників справи, що судове засідання, призначене на 06.05.2026, не відбудеться у зв`язку із перебуванням судді Кібенко О.Р. у відпустці та про те, що розгляд справи відбудеться 07.05.2026.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо вимоги про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції
35. У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суди порушили ст.16 ЦК та не врахували висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, щодо того, що вимога про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції є належним та ефективним способом захисту у спірних правовідносинах.
36. Релігійна організація УПЦ (ПЦУ) у відзиві на касаційну скаргу вказує, що сам факт відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним статуту в новій редакції та протоколу парафіяльних зборів не свідчить про неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки в задоволенні цих вимог було відмовлено по суті, з підстав недоведеності обставин, на які посилався позивач, а не через обрання ним неефективного способу захисту.
37. Верховний Суд щодо цих доводів скаржника зазначає таке.
38. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
39. Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
40. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
41. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
42. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч.2 ст.16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).
43. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.04.2021 в справі №910/10011/19 за позовом релігійної організації до обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування розпорядження зазначила, що фактично підставою позову є незгода релігійної організації з рішеннями загальних зборів членів релігійної організації про зміну канонічної підлеглості, оскільки, на думку цієї організації, воно прийняте з порушенням вимог чинного законодавства особами, які не мали права його приймати, за відсутності необхідного кворуму, всупереч раніше прийнятому на загальних парафіяльних зборах релігійної громади рішенню.
44. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 96-98 постанови від 06.04.2021 в справі №910/10011/19 зазначила:
"96. Отже, судове рішення про визнання недійсним розпорядження про реєстрацію статуту Релігійної організації в новій редакції не є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.
97. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 987-ХІІ держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту вичерпує свою дію з моменту внесення таких змін або доповнень до статуту (прийняття статуту в новій редакції).
98. Отже, зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу Релігійної організації та/або її членів відповідає позовна вимога про визнання недійсним статуту Релігійної організації в новій редакції. Судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про Релігійну організацію, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у відповідність до відомостей статуту Релігійної організації в попередній редакції".
45. Скаржник правильно зазначає, що вимога про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції є належним та ефективним способом захисту у спірних правовідносинах.
46. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції не через обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, а з підстав недоведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування цих вимог.
47. З огляду на це, не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, при оцінці заявлених позивачем вимог про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції.
Щодо застосування ч.3 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації"
48. У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, оскільки підстава позову, зміст правових вимог та фактично встановлені обставини не є подібним до цієї справи, в якій наявний реєстр членів релігійної громади УПЦ (додаток до протоколу).
49.  ОСОБА_1 зазначає, що суди при дослідженні додатка до протоколу №1 від 19.11.2023, підписаного особами, які не є членами Релігійної організації УПЦ, не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, а також стверджує, що відсутній висновок Верховного Суду про застосування ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації"; вважає, що суди помилково ототожнили поняття "територіальна" та "релігійна" громади, тоді як правильним є їх розмежування.
50. Верховний Суд щодо цих доводів зазначає таке.
51. В Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" (ст.2) та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.
52. Кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії (частини 1, 2 ст.3 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" (тут і далі в редакції, чинній на момент проведення спірних зборів)).
53. Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України (ч.4 ст.3 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації").
54. Стаття 7 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" визначає, що релігійні організації утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).
55. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).
56. Відповідно до частин 1, 2 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).
57. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами (ч.3 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації").
58. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст.14 цього Закону (частини 4-6 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації").
59. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого ст.18 цього Закону (ч.7 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації").
60. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем) (ч.8 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації").
61. Разом з тим, Закон "Про свободу совісті та релігійні організації" не визначає порядку вступу, прийняття до складу членів релігійної громади, їх обліку, а залишає вирішення цього питання самій громаді.
62. Так, відповідно до статуту Релігійної організації УПЦ від 14.12.2017 вищим органом парафіяльного управління є парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель (п.2.4); до складу парафіяльних зборів належать священнослужителі, церковнослужителі, а також миряни члени парафіяльних зборів, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість статуту про управління УПЦ, регулярно беруть участь у богослужінні, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті (п.2.5); рішення парафіяльних зборів про зміну підлеглості (юрисдикції) релігійної громади приймається шляхом консенсусу за згодою всіх членів парафіяльних зборів (п.2.12).
63. 19.11.2023 відбулися парафіяльні збори Релігійної організації УПЦ, на яких були присутні 74 повнолітні члени релігійної громади, та рішення яких оформлені протоколом №1. На цих зборах було вирішено, зокрема, перейти у канонічне підпорядкування до Чернівецької єпархії ПЦУ та вилучити з ЄДР інформацію про ОСОБА_1 як особи, уповноваженої представляти релігійну організацію.
64. У касаційній скарзі скаржник звертає увагу, що рішенням загальних зборів Релігійної організації УПЦ, яке оформлено протоколом №1 від 02.07.2023, вирішено залишитись в юрисдикції УЦП на чолі з Блажейнішим Митрополитом Онуфрієм; цей протокол від 02.07.2023 підписаний настоятелем ОСОБА_1, який очолював парафіяльні збори, а у додатку до протоколу №1 від 02.07.2023 наведено список членів релігійної організації, які були присутні на цих загальних зборах.
65. Отже, скаржник вважає, що саме особи, які брали участь у загальних зборів 02.07.2023, і є членами Релігійної організації УПЦ; вказує, що ці особи не брали участь у зборах про зміну канонічного підпорядкування, а навпаки висловились щодо необхідності залишитись в юрисдикції УЦП.
66.  ОСОБА_1 вказує, що зміна підлеглості релігійної громади від УПЦ до ПЦУ відбулася без згоди самих членів релігійної організації, а суди попередніх інстанцій, застосовуючи ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", не розмежували понять "територіальна" та "релігійна" громади.
67. Відповідаючи на ці доводи скаржника, Верховний Суд звертається до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №906/1330/21. 
68. При цьому, суд касаційної інстанції відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що правовідносини у цій справі №910/3630/24 та у справі №906/1330/21 не є подібними, оскільки в обох справах позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним протоколу загальних зборів та визнання недійсним статуту релігійної організації, посилаючись на те, що збори були скликані неуповноваженими особами, без повідомлення настоятеля релігійної громади та її дійсних членів, а рішення про зміну підлеглості релігійної громади в організаційних та канонічних питаннях, внесення відповідних змін до статуту прийнято особами, які не були членами релігійної громади.
69. Так, у справі №906/1330/21 скаржник також стверджував, що відсутній висновок Верховного Суду про застосування ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", а суди, на його думку, помилково ототожнили поняття "територіальна" та "релігійна" громади, тоді як правильним є їх розмежування.
70. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, відповідаючи на доводи щодо розмежування понять "територіальна" та "релігійна" громада, зазначила таке:
"8.52. Наведене вище дає підстави для висновку про те, що релігійна громада може не збігатися з межами певного населеного пункту. Однак, попри те, що Скаржник частково підставно звертає увагу суду касаційної інстанції на нетотожність понять "релігійна громада" та "територіальна громада" (підпункт 4.6), територіальному критерію все ж має надаватися певне значення й у питанні членства в релігійній громаді з огляду на законодавче визначення поняття релігійної громади як місцевої релігійної організації, а також з огляду на поширений критерій для визначення членства у релігійній громаді - регулярне відвідування богослужінь, що також є критерієм членства в релігійній громаді у цій справі за встановленими судами обставинами (пункт 7.5 цієї постанови).
…
8.56. Отже, беручи до уваги наведені вище положення Закону, традиції релігії, до якої належить релігійна організація у цій справі, Велика Палата Верховного Суду враховує зв`язок церковної організації і територіального устрою, статус релігійної громади саме як місцевої релігійної організації, покликаної забезпечувати віросповідні потреби вірян насамперед певної місцевості.
…
8.80. З огляду на відсутність даних, на які б посилався Позивач і які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, Велика Палата Верховного Суду враховує критерій територіального зв`язку (підпункти 8.47-8.56), тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння.
8.81. Про невідповідність учасників зборів 06.07.2019 цьому критерію Позивач також не стверджує. Позивач, навпаки, наголошує на неправильності ототожнення понять "релігійна громада" і "територіальна громада" в контексті того, що суди у цій справі встановили, що "частина жителів села Калинівка Житомирського району Житомирської області вирішила добровільно змінити канонічну приналежність" і що "Позивачем не надано жодного доказу, на якій підставі він не вважає жителів села Калинівка, які прийшли на парафіяльні збори та прийняли оскаржуване рішення про зміну канонічного підпорядкування, не парафіянами релігійної громади, настоятелем якої він був".
8.82. Велика Палата Верховного Суду знову відзначає, що поняття "релігійна громада" і "територіальна громада" не є тотожними і її висновки, викладені вище, не ототожнюють ці поняття, а лише вказують на те, що в умовах відсутності врегульованого статутом релігійної громади порядку, який би дозволяв установити її членів, вона застосовує критерій територіального зв`язку як такий, що робить об`єктивно можливим виконання визначеної у статуті умови членства - регулярне відвідування богослужіння".
71. У цій справі, як встановили суди попередніх інстанцій, зі змісту статуту Релігійної організації у редакції 2017 року вбачається, що він також не містить будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади. Не визначено такого порядку і у Законі "Про свободу совісті та релігійні організації".
72. З огляду на відсутність визначеного у статуті Релігійної організації УПЦ порядку прийняття до членів громади, фіксованого членства, суди попередніх інстанцій при визначенні критеріїв, яким мали відповідати члени релігійної громади, які брали участь у зборах, що прийняли оспорюване рішення про зміну підлеглості у канонічних питаннях, правильно враховували встановлені у статуті в редакції 2017 року критерії членів парафіяльних зборів (якими є священнослужителі, церковнослужителі, а також миряни члени парафіяльних зборів, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість статуту про управління УПЦ, регулярно беруть участь у богослужінні, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті).
73. При цьому, критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння. 
74. З огляду на відсутність даних, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, суди попередніх інстанцій з урахуванням наведеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 позиції, обґрунтовано застосували саме критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння.
75. Як встановили суди попередніх інстанцій, з інформації, що внесена за результатами зборів до додатку №1 до протоколу №1 від 19.11.2023, вбачається відповідність учасників спірних зборів критерію територіального зв`язку, а також досягнення цими особами 18-річного віку. 
76. Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на те, що при дослідженні додатку №1 до протоколу від 19.11.2023 суди попередніх інстанцій не врахували пункти 66-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, оскільки у цих пунктах наведено цитування норм права (статей 7, 8, 13 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації"), тоді як саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права не є його правовим висновком.
77. З огляду на це, а також враховуючи, що ні законодавство України, ні статут релігійної організації у редакції 2017 року не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади, суди попередніх інстанцій вважали безпідставними посилання позивача на те, що рішення парафіяльних зборів від 19.11.2023, оформлені протоколом №1, прийняті особами, що не були її членами.
78. Позивач не надав доказів, на підставі яких можна виснувати, що жителі села, які прийшли на спірні збори та прийняли рішення про зміну канонічного підпорядкування, не є членами релігійної громади.
79. Отже, позивач не довів, що спірні рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалено не членами релігійної громади, тобто у іншому порядку, ніж це передбачено ч.3 ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації".
80. Верховний Суд звертає увагу, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 2-4 ст.13 ГПК).
81. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК).
82. Отже саме позивач повинен доводити у передбаченому процесуальним законом порядку обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у цьому випадку - щодо відсутності в осіб, які брали участь у спірних зборах, статусу членів релігійної громади.
83. Крім того, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги посилання на парафіяльні збори від 02.07.2023, скликані настоятелем, які ухвалили протилежне рішення - не змінювати канонічну та організаційну підлеглість, оскільки відповідний протокол не входить до предмету доказування у цій справі, та, виходячи із підстав та предмету позову, не може бути підставою для задоволення позову про визнання недійсним іншого (спірного) рішення загальних зборів членів.
84. Скаржник з посиланням на висновки Верховного Суду або відсутність відповідних висновків (враховуючи, що підставами касаційного оскарження вказав пункти 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК), не стверджує про зворотнє та не посилається на те, що суди не дослідили всі зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
85. У касаційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази дотримання вимог п.2.14 статуту, а саме, щодо наявності підпису протоколу №1 від 19.11.2023 настоятеля (керівника) ОСОБА_1, а також затвердження протоколу №1 від 19.11.2023 зборів релігійної громади єпархіальним архієреєм, надання згоди єпархіальним архієреєм на зміни та доповнення до статуту, що були предметом розгляду вказаних зборів релігійної громади, рішення яких оспорюється.
86. Суд касаційної інстанції в порядку ч.4 ст.300 ГПК враховує позицію, викладену у постанові від 14.04.2026 у справі №910/19656/23, в якій Верховний Суд вказав, що вимогами чинного законодавства закріплено право релігійної громади скликати загальні збори щодо вирішення питання про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту релігійної організації її членами, а не тільки настоятелем, та таке скликання не пов`язане із наданням єпархіальним архієреєм благословення. При цьому, рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення та, відповідно, не потребує затвердження єпархіальним архієреєм.
87. З урахуванням цього, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували ст.8 Закону "Про свободу совісті та релігійні організації", а також належно врахували висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, які підлягали врахуванню з огляду на подібність спірних правовідносин.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
88. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
89. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
90. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
91. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати, пов`язані з її поданням, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 у справі №910/3630/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець
(з окремою думкою)