КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року м. Київ №320/51156/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Житомирській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.04.2024 №10365001301 щодо відмови у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу роботи за списком №1 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994 апаратником виробництва хімреактивів в виробництві натрію тетраборнокислого цеху №4 на Донецькому заводі хімічних реактивів та призначити пенсію відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.04.2024.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона 22.04.2024 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.04.2024 №103650013010 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового та пільгового стажу. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки до страхового стажу безпідставно не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1980 через розбіжності у написанні прізвища в атестаті. При цьому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2024 у справі №361/5632/24 встановлено факт належності їй відповідного атестата. Також позивач зазначає, що до пільгового стажу безпідставно не зараховано період роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994 апаратником виробництва хімреактивів на Донецькому заводі хімічних реактивів. На підтвердження цього періоду подано трудову книжку та уточнюючу довідку від 04.07.2013 №8/157-153, в якій зазначено, що робота виконувалась за професією, передбаченою Списком №1, а також міститься інформація про проведення атестації робочих місць наказом №82 від 25.05.1994. Позивач вказує, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а відсутність окремого наказу про атестацію робочого місця не може бути підставою для відмови у зарахуванні пільгового стажу.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач зазначає, що заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності, а рішення від 29.04.2024 №103650013010 прийнято правомірно та відповідно до вимог законодавства. Відповідач вказує, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1980, оскільки в атестаті зазначено прізвище « ОСОБА_2 », яке не відповідає прізвищу в документах позивача. Для підтвердження належності такого документа необхідне судове рішення. Також відповідач зазначає, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994, оскільки для зарахування стажу після 21.08.1992 необхідним є підтвердження результатів атестації робочих місць. Подана позивачем довідка не супроводжується наказом про результати атестації робочого місця, а інші документи, передбачені законодавством, відсутні. Відповідач наголошує, що підтверджений страховий стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 13 днів, а пільговий стаж за Списком №1 — лише 2 роки 11 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах. ьКрім того, відповідач вважає, що вимога про безпосереднє призначення пенсії є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, оскільки питання обчислення стажу та прийняття рішення про призначення пенсії належить до компетенції пенсійного органу. 
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працювала на Донецькому заводі хімічних реактивів. На підставі наказу №1184-к від 20.09.1989 вона була прийнята на посаду апаратника виробництва хімреактивів у виробництві натрію тетраборнокислого цеху №4. На підставі наказу №189-к від 12.04.1994 позивача звільнено з роботи. 
04.07.2013 ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» видало довідку №8/157-153 про підтвердження спеціального трудового стажу. У зазначеній довідці вказано, що позивач працювала повний робочий день у шкідливих умовах праці за професією апаратника виробництва хімреактивів у виробництві натрію тетраборнокислого цеху №4 у період з 21.09.1989 по 12.04.1994. У довідці також зазначено, що атестація робочих місць проведена наказом №82 від 25.05.1994. 
22.04.2024 позивач через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. 
За результатами розгляду поданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення від 29.04.2024 №103650013010 про відмову у призначенні пенсії за віком та пенсії за віком на пільгових умовах. 
У рішенні зазначено, що пенсійний вік для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років, а необхідний страховий стаж у 2024 році — 31 рік. Також зазначено, що пенсійний вік для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 становить 50 років, необхідний страховий стаж — 20 років, а необхідний пільговий стаж — 7 років 6 місяців. 
Під час розгляду заяви відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 13 днів, страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком №1 — 23 роки 06 місяців 13 днів, а пільговий стаж — 02 роки 11 місяців 02 дні. 
Водночас до страхового стажу не було зараховано період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1980 відповідно до атестата №4467, оскільки у вказаному документі прізвище зазначено як « ОСОБА_2 », що, на думку пенсійного органу, не відповідало прізвищу, зазначеному в інших поданих документах. 
Крім того, до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994 відповідно до довідки ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» від 04.07.2013 №8/157-153, оскільки під час розгляду заяви був відсутній наказ про результати атестації робочого місця. 
У рішенні також зазначено, що інші документи, передбачені пунктом 26 Порядку №637 та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відсутні. 
У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком та відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу відповідних видів пенсії. 
Після прийняття зазначеного рішення позивач звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2024 у справі №361/5632/24 встановлено факт належності ОСОБА_1 атестата №4467 від 14.07.1980, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та трудової книжки серії НОМЕР_1 . 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі втрати працездатності, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові засади призначення та перерахунку пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закону), відповідно до якого для обчислення пенсії враховується страховий стаж та заробітна плата (дохід) особи, підтверджені у встановленому законом порядку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).
Разом з тим, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці і лише у випадку відсутності трудової книжки, записів у ній або ж, якщо наявні записи неправильні чи неточні щодо періодів роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.04.2024 №103650013010 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та пенсії за віком на пільгових умовах.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні, страховий стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 13 днів, а страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком №1 – 23 роки 06 місяців 13 днів. При цьому пільговий стаж визначено у розмірі 02 роки 11 місяців 02 дні.
Під час розгляду заяви відповідачем не було зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1980 відповідно до атестата №4467, оскільки в зазначеному документі прізвище « ОСОБА_2 » не відповідало прізвищу, зазначеному в інших поданих позивачем документах.
Крім того, до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994 відповідно до пільгової довідки ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» від 04.07.2013 №8/157-153, оскільки, на думку відповідача, відсутній наказ про результати атестації робочого місця.
Саме незарахування зазначених періодів до страхового та пільгового стажу стало підставою для прийняття рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.
Щодо незарахування періоду навчання з 01.09.1979 по 14.07.1980 відповідно до атестата №4467.
Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації і перекваліфікації.
Пунктом 8 Порядку №637 передбачено, що період навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, атестатами, а також довідками та іншими документами, виданими на підставі архівних даних, які містять відомості про періоди навчання.
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження періоду навчання подано атестат №4467 від 14.07.1980. Водночас відповідачем не зараховано зазначений період до страхового стажу з підстав невідповідності прізвища, зазначеного в атестаті, іншим документам позивача.
Разом із тим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2024 у справі №361/5632/24 встановлено факт належності ОСОБА_1 атестата №4467 від 14.07.1980. Вказане судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Крім того, факт належності зазначеного документа позивачу узгоджується з іншими матеріалами пенсійної справи та поданими документами.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для неврахування періоду навчання позивача з 01.09.1979 по 14.07.1980 до страхового стажу, а тому зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 22.08.1992 по 12.04.1994, суд зазначає таке. 
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Статтею 62 Закону України«Про пенсійне забезпечення`встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637«Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній`також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.09.1980 судом встановлено, що позивач, зокрема, працювала на Донецькому заводі хімреактивів:
- з 21.09.1989 по 12.04.1994 – апаратником виробництва хімреактивів 2 розряду Відділу по виробництву натрія тетраборнокислого цеху №4. 
Як вбачається з оскаржуваного рішення від 29.04.2024 №103650013010, відповідачем не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача з 22.08.1992 по 12.04.1994 відповідно до довідки ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» від 04.07.2013 №8/157-153, оскільки під час розгляду заяви був відсутній наказ про результати атестації робочого місця.
Водночас суд звертає увагу, що до матеріалів пенсійної справи позивачем було подано довідку ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» від 04.07.2013 №8/157-153, у якій зазначено, що ОСОБА_1 у період з 21.09.1989 по 12.04.1994 працювала повний робочий день апаратником виробництва хімреактивів у виробництві натрію тетраборнокислого цеху №4, а також зазначено, що атестація робочих місць проведена наказом №82 від 25.05.1994.
Крім того, спірний період роботи підтверджується відповідними записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , які містять відомості про прийняття позивача на роботу та її звільнення, засвідчені підписами відповідальних осіб та печаткою підприємства.
Суд зазначає, що відсутність у пенсійній справі копії наказу про атестацію робочого місця за наявності належним чином оформленої уточнюючої довідки, в якій прямо зазначено реквізити такого наказу, сама по собі не може бути безумовною підставою для відмови у зарахуванні відповідного періоду до пільгового стажу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 22.08.1992 по 12.04.1994 на посаді апаратника виробництва хімреактивів у виробництві натрію тетраборнокислого цеху №4 Донецького заводу хімічних реактивів підлягає зарахуванню до пільгового стажу за умови підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 відповідно до вимог законодавства.
За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442(далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.
Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку №442 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списків №1 та №2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.
Згідно з частиною 5статті 242 КАС Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже, незарахування пенсійним органом до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994 є неправомірним. Таким чином, суд доходить висновку, що період роботи ОСОБА_1 протиправно незарахований до пільгового стажу позивачки.
Оскільки відповідачем неправомірно незараховано до пільгового стажу роботи вищевказаний період роботи та відповідно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивача на пільгових умовах, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.
Стосовно вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області призначити пенсію на пільгових умовах позивачу з 22.04.2024, суд відмовляє в її задоволенні, враховуючи наступне.
Судовим розглядом встановлено, що спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.
Суд зазначає, що відповідач не заперечує наявність у позивача загального та пільгового стажу роботи за Списком № 1, а підставою для відмови у призначенні пенсії стали висновки відповідача про відсутність пільгового стажу, передбаченого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.
Із врахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача та вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог ст. 9 КАС України та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 22.04.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до вимог п.1 ч.1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення по суті заяви від 22.04.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.
Зазначений висновок суду по даній справі узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.12.2021 по справі №160/9272/20 адміністративне провадження № К/9901/33965/20. Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).
Таким чином, судовий збір у розмірі 1211,80 грн, сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.04.2024 №10365001301 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу - період навчання відповідно атестату №4467 з 01.09.1979 по 14.07.1980, до пільгового стажу роботи за списком №1 - період роботи з 22.08.1992 по 12.04.1994 апаратником виробництва хімреактивів в виробництві натрію тетраборнокислого цеху №4 на Донецькому заводі хімічних реактивів та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2024 про призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ – 13559341, вул.Ольжича, буд.7, м.Житомир, 10003) збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.