УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року
м. Київ

справа № 285/2550/25
провадження № 61-5661ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня
2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 березня 
2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 28.10.2024-100000799 від 28 жовтня 2024 року у розмірі 24 800 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000 грн, заборгованості по процентам в розмірі 11 200 грн, заборгованості по комісії в сумі 600 грн та заборгованості по неустойці в розмірі 4 000 грн. 
16 вересня 2025 року Звягельський міськрайонний суд Житомирської області ухвалив рішення, яким позов ТОВ «Споживчий центр» задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.10.2024-100000799 від
28 жовтня 2024 року в розмірі 20 800 грн та 2 422,40 грн судового збору. В задоволенні вимоги про стягнення суми неустойки відмовив.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Житомирський апеляційний суд постановою від 08 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково та змінив рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 28.10.2024-100000799 від 28 жовтня 2024 року з 20 800 грн до 19 200 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 8 000 грн та заборгованість за відсотками
11 200 грн. В задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії в сумі 1 600 грн відмовив. Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» змінив, зменшивши розмір судового збору з 2 422,40 грн до 1 875,42 грн. Стягнув із ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 349,73 грн сплаченого судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
06 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року.
Верховний Суд своєю ухвалою від 15 січня 2026 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від
16 вересня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від
08 грудня 2025 року.Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
30 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року за нововиявленими обставинами. Заява обґрунтована тим, що
24 жовтня 2024 року їй стало відомо, що на її рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» були зараховані кошти в розмірі 8 000,00 грн та були зняті невідомими особами. Вона звернулась до Звягельського відділу поліції з приводу шахрайських дій, працівники поліції повідомили, що розслідування припинилося у зв`язку з тим, що не було спричинено збитків. Вказує, що
згідно з витягом з Єдиного реєстру судових розслідувань, долученим до заяви, 02 грудня 2025 року було відкрито кримінальне провадження за частиною четвертою статті 190 КК України. Вважала вказану обставину нововиявленою та такою, що не була досліджена під час розгляду справи.
23 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд постановив ухвалу, якою відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року.
Ухвала суд апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені заявником обставини, не можна кваліфікувати, як нововиявлені обставини, в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони не є нововиявленими, тобто такими, що не були і не могли бути відомі стороні у справі, натомість наведені заявником обставини фактично підтверджуються новими доказами, наданими на спростування позовних вимог, а не на підтвердження наявності нововиявлених обставин. Фактично заявник просить про переоцінку доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи з урахуванням отриманих нових доказів, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
У квітні 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2026 року.
Щодо оскарження рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Ураховуючи те, що вже є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на ці самі судові рішення, відсутні правові підстави для розгляду поданої       ОСОБА_1 касаційної скарги в частині оскарження рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року.
Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, не є підставою для повторного розгляду касаційної скарги, оскільки не змінюють призначення імперативної норми процесуального права, викладеної у пункті 3 частини другої статті 394 ЦПК України.
Щодо оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2026 року
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 02 вересня 2021 року у справі № 320/8219/15-ц (провадження № 61-14068ск21), від
14 вересня 2021 року у справі № 200/15603/15-ц (провадження № 61-14168ск21), від 14 лютого 2022 року у справі № 500/3720/14 (провадження
№ 61-19398ск21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) зазначила, що нововиявлені обставини треба підтверджувати фактичними даними (доказами), щов установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Встановивши, що обставини, на які посилається       ОСОБА_1 , як на нововиявлені, у розумінні статті 423 ЦПК України такими не являються, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування статті 423 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою. 

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко 

А. Ю. Зайцев 

М. Ю. Тітов