ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"28" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5309/25	

За позовом: заступника керівника Херсонської обласної прокуратури (73025, м.Херсон, вул.Михайлівська, 33, код ЄДРПОУ 04851120) в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації (73025, м.Херсон, пл.Свободи, 1, код ЄДРПОУ 00022645) 
До відповідачів: Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області (74330, Херсонська обл., Бериславський р-н, село Тягинка, вул.Вишнева, буд.1Д, код ЄДРПОУ 44697084); Тягинської сільської ради (74330, Херсонська обл., Бериславський р-н, село Тягинка, вул.Вишнева, буд.1Д, код ЄДРПОУ 04401345 ) 
про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Граненко М.М.

Представники сторін:

Від прокуратури: Волкова Н.М. - на підставі посвідчення №073704 від 01.03.2023 р.
Від позивача:: Шмиголь Ф. Д. - В порядку самопредставництва;
Від відповідачів: не з`явилися.

Суть спору: Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області та Тягинської сільської ради про скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мізиківської сільської ради Херсонської області Гуділіної Ю.Ю. індексний номер 58926072 від 24.06.2021р. та проведеної 22.06.2021р. на його підставі державної реєстрації права комунальної власності Тягинської сільської ради на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2393113865206, а також про усунення перешкод у здійснення Херсонською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324.
Ухвалою суду від 05.01.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/5309/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.02.2026р. Ухвалою суду від 03.02.2026р. підготовче засідання відкладено на 24.02.2026р.Ухвалою суду від 24.02.2026 р. підготовче засідання відкладено на 17.03.2026 р. Ухвалою суду від 17.03.2026р. закрито підготовче провадження у справі №916/5309/25, призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2026р. Ухвалою суду від 07.04.2026р. відкладено судове засідання на 28.04.2026р.
Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).
Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.
У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи. 
При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».
Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.
Представник прокуратури позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.
Позивач – Херсонська обласна державна адміністрація, повністю підтримує позицію прокурора у даній справі, просить суд задовольнити позов з підстав, зазначених у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 26.01.2026р.
Відповідачі - Тягинська сільська військова адміністрація Бериславського району Херсонської області та Тягинська сільська рада, не скористались своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надали. Ухвали суду по справі направлялись судом до електронного кабінету відповідачів, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури зазначає, що за результатами опрацювання стану використання земель лісогосподарського призначення на території Тягинської територіальної громади Бериславського району Херсонської області встановлено порушення вимог законодавства, допущені Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Херсонській області) при розпорядженні земельними ділянками державної власності, внаслідок чого з державного лісового фонду та постійного користування Токарівського лісництва ДП «Олешківське лісомисливське господарство» вибула земельна ділянка лісогосподарського призначення. 
Згідно інформації з Державного земельного кадастру 13.12.2019р. внесено відомості до Державного земельного кадастру про формування земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 площею 10,8406 га. 
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.06.2021р. зареєстровано право власності Тягинської сільської ради на земельну ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 6520687100:02:001:0324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2393113865206.
На твердження прокурора, державним реєстратором Виконавчого комітету Музиківської сільської ради Білозерського району Гуділіною Ю.Ю. 24.06.2021р. прийнято рішення № 58926072 про державну реєстрацію права комунальної власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,8406 га кадастровий номер 6520687100:02:001:0324, власник Тягинська сільська рада та 22.06.2021р. проведено державну реєстрацію права комунальної власності. Підстава для реєстрації права власності - наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 27.11.2020р. № 11 та акт-приймання передачі від 08.12.2020р.
Прокурор повідомив, що цим наказом № 11 від 27.11.2020р. «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Тягинській сільській раді Тягинської територіальної громади Бериславського району Херсонської області у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4417,2759 га згідно із переліком, у якому зазначені кадастрові номери ділянок, місце їх розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельні ділянки, обмеження у їх використанні. До цього переліку увійшла і ділянка площею 10,8406 га з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 (п.29), лісогосподарського призначення.
Як зазначає прокурор, Акт приймання-передачі земельних ділянок на підставі наказу №11 від 27.11.2020р. складено 08.12.2020р.
Водночас, прокурор стверджує, що відповідно до матеріалів ВО «Укрдержліспроект», Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» співставлення топографо геодезичних та картографічних даних про земельні ділянки лісогосподарського призначення та спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення вказує, що земельна ділянка комунальної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 площею 10,8406 га частково накладається на землі кварталу 28 Токарівського лісництва ДП «Херсонське лісове господарство», яке на цей час приєднано до ДП «Олешківське лісомисливське господарство».
На підставі матеріалів лісовпорядкування ДП «Херсонське ЛМГ» Токарівське лісництво 2015 року та п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України вказана ділянка відноситься до земель державного лісового фонду. Згода на вилучення ділянки із земель лісового фонду та переведення (віднесення) її до земель сільськогосподарського призначення не надавалась. 
Крім того, прокурор відмітив, що вивченням даних Державного земельного кадастру (шари «Лісовий кадастр»/«Ліси») встановлено, що земельна ділянка площею 10,8406 га з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 перебуває в межах земель лісогосподарського призначення з розміщеними лісовими масивами. Зазначені картографічні матеріали стосовно спірної земельної ділянки також підтверджують її взаємне розміщення із землями лісогосподарського призначення. 
Враховуючи зазначене, на твердження прокурора, віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення державної власності відбулося ще до проведення у 2019 році інвентаризації земель сільськогосподарського призначення.
Таким чином, на думку прокурора, наказом від 27.11.2020р. № 11 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області розпорядилося земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної власності під виглядом земель сільськогосподарського призначення поза компетенцією, оскільки розпорядження нею мала здійснювати Херсонська обласна державна адміністрація.
Прокурор стверджує, що приймаючи рішення про проведення державної реєстрації переходу прав з державної до комунальної власності державний реєстратор мав перевірити наявність речового права на майно у ГУ Держгеокадастру в Херсонській області, його реєстрацію (чи причини непроведення державної реєстрації виникнення права власності) та правоздатність відчужувача на передачу земельної ділянки.
Ураховуючи, що право комунальної власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано з порушенням вимог законодавства, на думку прокурора, останнє має бути припинено шляхом скасування державної реєстрації такого права.
Посилаючись на ст.ст. 27, 31 Лісового кодексу України, прокурор зазначає, що землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських підприємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій.
На думку прокурора, вказане свідчить, що вилучена Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області з державного лісового фонду спірна земельна ділянка на момент її передачі в комунальну власність Тягинській сільській раді та на цей час належить до земель державної власності лісогосподарського призначення, перебувала і на даний час перебуває у постійному користуванні ДП «Олешківське лісомисливське господарство» та належить до земель державного лісового фонду, розпорядження якими на час їх передачі в комунальну власність для нелісогосподарських потреб мала здійснювати Херсонська обласна державна адміністрація. 
Тому, на твердження прокурора, внаслідок передачі в комунальну власність Тягинській сільській раді всупереч вимогам земельного законодавства України фактично незаконно вилучено та змінено цільове призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення.
Щодо скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, прокурор посилається на ст. ст. 15, 21, 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та зазначає, що враховуючи, що формування земельної ділянки, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру може відбутися виключно на підставі документації із землеустрою, розроблення якої може бути здійснено виключно на підставі дозволу власника землі державної власності відповідної категорії (Херсонської обласної державної адміністрації), відсутність дозволу на розробку документації із землеустрою, наданого у передбачений законодавством спосіб уповноваженим суб`єктом, вказує на протиправність внесення відповідних відомостей до ДЗК та формування ділянки, як об`єкта цивільних прав. 
Відтак, на думку прокурора, реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, проведена з порушенням закону підлягає скасуванню.
Прокурор звертає увагу, що розпорядником спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та розташована за межами населеного пункту в силу приписів ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України є Херсонська обласна державна адміністрація. Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.
Також прокурор зазначає обґрунтування підстав для представництва інтересів держави. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 324, 391 Цивільного кодексу України, прокурор просить задовольнити вищезазначені позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач - Херсонська обласна державна адміністрація, повністю підтримує позицію прокурора у даній справі з підстав, наведених у позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі своїм правом на судовий захист не скористалися. 

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення прокурора та представника позивача, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 р. на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia), заява № 42454/02, § 35).
За змістом ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками (ч.1 ст.167 Цивільного кодексу України ). Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.170 Цивільного кодексу України). 
Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, у цивільних, правовідносинах. Тому, у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі № 5023/10655/11, від 06.07.2021 р. у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц, від 18.01.2023р. у справі №488/2807/17).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанову від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 р. у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц).
Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор. На відміну від останнього та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
З наведеного можна виснувати, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси.Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».).
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06. 2019 р. у справі № 587/430/16-ц ).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. (абз.2 ч.2 ст.53 ГПК України).
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо 
Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р.у справі № 912/2385/18).
У позовній заяві прокурор вказав, що Херсонською обласною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Херсонської облдержадміністрації скеровано лист, де вказано про конкретні порушення законодавства під час передачі в комунальну власність Тягинській сільській раді земельної ділянки лісогосподарського призначення та звернуто увагу на необхідність вжиття обласною державною адміністрацією, як розпорядником земель цієї категорії, заходів щодо повернення земельної ділянки.
Водночас, Херсонською обласною військовою адміністрацією прокуратуру повідомлено, що право постійного користування земельними ділянками ДП «Олешківське ЛМГ» не припинялося, земельні ділянки лісогосподарського призначення не вилучалися. Про виявлені факти порушень порядку встановлення та зміни цільового призначення земель Херсонська обласна державна (військова) адміністрація не була обізнана.
Тобто, прокурор стверджує, що незважаючи на очевидність порушення інтересів держави Херсонською обласною військовою адміністрацією (Херсонською обласною державною адміністрацією) будь-яких заходів, у тому числі щодо звернення до суду у розумний строк, вжито не було, що свідчить про нездійснення захисту інтересів держави.
Таким чином, ураховуючи бездіяльність Херсонської облдержадміністрації щодо повернення земель лісового фонду до земель державної власності у прокурора, відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявні підстави для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Херсонської облдержадміністрації.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в даній справі.
Суд вважає за необхідне зауважити, згіджно ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключно (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. 
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про охорону земель» землі в межах території України є об`єктом особливої охорони держави.
У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що 13.12.2019р. внесено відомості до Державного земельного кадастру про формування земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 площею 10,8406 га.
Як вбачається із матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 27.11.2020р. № 11 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Тягинській сільській раді Тягинської територіальної громади Бериславського району Херсонської області у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4417,2759 га згідно із переліком, у якому зазначені кадастрові номери ділянок, місце їх розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельні ділянки, обмеження у їх використанні. 
Згідно з Актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020р., на підставі наказу №11 від 27.11.2020р., Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області передало, а Тягинська сільська рада Тягинської територіальної громади Бериславського району Херсонської області прийняла земельні ділянки згідно з додатком.
Судом встановлено, що до цього переліку увійшла і ділянка площею 10,8406 га з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 (п.29).
В подальшому, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №454977861 від 04.12.2025р., державним реєстратором Виконавчого комітету Музиківської сільської ради Білозерського району Гуділіною Ю.Ю. 24.06.2021р. прийнято рішення № 58926072 про державну реєстрацію права комунальної власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,8406 га кадастровий номер 6520687100:02:001:0324, власник Тягинська сільська рада та 22.06.2021р. проведено державну реєстрацію права комунальної власності (номер відомостей про речове право: 42662099).
Підстава для реєстрації права власності - наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 27.11.2020р. № 11 та акт-приймання передачі від 08.12.2020р.
Вищезазначене також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 22, том 1).
Водночас, відповідно до матеріалів Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» співставлення топографо геодезичних та картографічних даних про земельні ділянки лісогосподарського призначення та спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення вказує, що земельна ділянка комунальної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 площею 10,8406 га частково накладається на землі кварталу 28 Токарівського лісництва ДП «Херсонське лісове господарство», яке на цей час приєднано до ДП «Олешківське лісомисливське господарство».
На підтвердження вищенаведеного, ВО «Укрдержліспроект» надало планшет №12 та фрагмент картографічних матеріалів із нанесеними межами кварталу 28 Токарівського лісництва ДП «Херсонське лісове господарство», які містяться у матеріалах справи (а.с.53-53, том 1).
Також, Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства листом №01-11/851 від 26.08.2025р. повідомило, що земельна ділянка з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 частково накладається на землі кварталу 28 Токарівського лісництва, які відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2015 року відносяться до земель лісового фонду та перебувають в постійному користуванні ДП «Олешківське лісомисливське господарство». Орієнтовна площа накладання становить 4,08 га, визначена за допомогою Геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами України.
Однак, внаслідок військової агресії у 2022р., правовстановлюючі документи щодо земельних ділянок лісового фонду, які накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 Токарівського лісництва ДП «Олешківське лісомисливське господарство» втрачені.
Крім того, згідно з даними Державного земельного кадастру (шари «Лісовий кадастр»/«Ліси») судом встановлено, що земельна ділянка площею 10,8406 га з кадастровим номером 6520687100:02:001:0324 перебуває в межах земель лісогосподарського призначення з розміщеними лісовими масивами. 
Господарський суд звертає увагу, що вищезазначені картографічні матеріали стосовно спірної земельної ділянки підтверджують її взаємне розміщення із землями лісогосподарського призначення.
Таким чином, віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення відбулося ще до проведення у 2019 році інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності.
Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.
Частиною 2 ст. 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 Лісового кодексу України).
Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування (ст. 9 Лісового кодексу України).
Згідно зі ст. 11 Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття наказу № 11 від 27.11.2020р.) право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України).
Частиною 4 ст. 31 Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття наказу № 11 від 27.11.2020р.) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
Отже, обласна державна адміністрація є тим органом, до компетенції якого входить вирішення питання щодо можливості передачі земельних ділянок лісогосподарського призначення з державної у комунальну власність.
Господарський суд звертає увагу, що при формуванні спірної земельної ділянки її було віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення, однак не враховано, що її частина накладається на землі кварталу 28 Токарівського лісництва, які відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2015 року відносяться до земель лісового фонду. 
Разом з тим, матеріали справи не містять згоди Херсонської обласної державної адміністрації на вилучення цієї ділянки із земель лісового фонду та переведення (віднесення) її до земель сільськогосподарського призначення.
У п. 52 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, суд зазначає, що позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі накази за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані. 
Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18.
На підставі наведеного вище, господарський суд приходить до висновку, що наказом №11 від 27.11.2020р. Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області поза межами компетенції та поза волею належного власника - держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації незаконно вилучено спірну ділянку із земель лісогосподарського призначення та передано Тягинській сільській раді Тягинської територіальної громади Бериславського району Херсонської області у комунальну власність як земля сільськогосподарського призначення.
Як вже зазначалось вище, державним реєстратором Виконавчого комітету Музиківської сільської ради Білозерського району Гуділіною Ю.Ю. 24.06.2021р. прийнято рішення № 58926072 про державну реєстрацію права комунальної власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,8406 га кадастровий номер 6520687100:02:001:0324, власник Тягинська сільська рада та 22.06.2021р. проведено державну реєстрацію права комунальної власності (номер відомостей про речове право: 42662099).
Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Частиною 1 ст. 26 вищевказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч.7 ст. 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч.7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до ст. 37 цього Закону.
Господарський суд приходить до висновку, що ураховуючи віднесеність частини спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Олешківське лісомисливське господарство», зміну цільового призначення із земель лісогосподарського призначення на сільськогосподарське призначення на підставі рішення органу, який не мав на це повноважень та у зв`язку з реєстрацією права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Тягинською сільською радою відповідне рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мізиківської сільської ради Херсонської області Гуділіної Ю.Ю. індексний номер рішення 58926072 від 24.06.2021р. підлягає скасуванню та позов у цій частині підлягає задоволенню.
Крім того, беручи до уваги те, що підстави для державної реєстрації права комунальної власності на підставі рішення державного реєстратора були відсутні, вимога прокурора про скасування державної реєстрації права комунальної власності сільської ради на земельну ділянку, проведеної на підставі рішення державного реєстратора, відповідає належному способу захисту, тому проведена 22.06.2021р. державна реєстрація права комунальної власності Тягинської сільської ради на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2393113865206 також підлягає скасуванню. 
Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у здійснення Херсонською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324, господарський суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Таким чином, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.
Крім того, суд зазначає, що щодо спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення необхідно враховувати, що її вибуття з державної власності супроводжувалося незаконною зміною цільового призначення, що зумовлює необхідність заявлення позовної вимоги, спрямованої на скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок.
У зв`язку з наведеним вище, беручи до уваги встановлені судом обставини справи та за умови, що державна реєстрація речових прав Тягинської сільської ради на спірну земельну ділянку вже скасована судом, що має наслідком припинення відповідних речових прав на цю земельну ділянку, одночасне скасування і державної реєстрації спірної земельної ділянки поновить права законного розпорядника спірної землі. 
Подібний за змістом висновок наведений у постановах Верховного Суду від 20.12.2023р. у справі №916/1517/22, від 22.04.2024р. у справі №916/1750/22, від 21.01.2025р. у справі №904/6886/23.
На підставі наведеного вище, позовна вимога про усунення перешкод у здійснення Херсонською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324 підлягає задоволенню.
Беручи до уваги все вищезазначене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які 
мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву заступника керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації до Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області та Тягинської сільської ради про скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мізиківської сільської ради Херсонської області Гуділіної Ю.Ю. індексний номер рішення 58926072 від 24.06.2021р. та проведеної 22.06.2021р. на його підставі державної реєстрації права комунальної власності Тягинської сільської ради на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2393113865206, а також про усунення перешкод у здійснення Херсонською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324 – задовольнити.
2. Скасувати рішення (індексний номер 58926072 від 24.06.2021р.) державного реєстратора Виконавчого комітету Мізиківської сільської ради Херсонської області Гуділіної Ю.Ю. та проведену 22.06.2021р. на його підставі державну реєстрацію права комунальної власності Тягинської сільської ради на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2393113865206.
3. Усунути перешкоди у здійснення Херсонською обласною державною адміністрацією (73025, м.Херсон, пл.Свободи, 1, код ЄДРПОУ 00022645) права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 10,8406 га кадастровий номер 652068 7100:02:001:0324.
4. Стягнути з Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області (74330, Херсонська обл., Бериславський р-н, село Тягинка, вул.Вишнева, буд.1Д, код ЄДРПОУ 44697084) на користь Херсонської обласної прокуратури (73025, м.Херсон, вул.Михайлівська, 33, код ЄДРПОУ 04851120) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
5. Стягнути з Тягинської сільської ради (74330, Херсонська обл., Бериславський р-н, село Тягинка, вул.Вишнева, буд.1Д, код ЄДРПОУ 04401345 ) на користь Херсонської обласної прокуратури (73025, м.Херсон, вул.Михайлівська, 33, код ЄДРПОУ 04851120) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Повний текст рішення складено 28 квітня 2026 р.

Суддя   Н.В. Рога