Справа № 761/2764/26
Провадження № 3/761/1331/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у місті Києві щодо притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 562974 від 09.01.2026 року, 09.01.2026 об 22:00 м. Київ, вул. Салютна, буд. 17, водій, ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Accent д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер Alcotest 6820, ARJL-0302, результат 1, 81%. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні 01.04.2026 року захисник ОСОБА_2 вказував, що поліцейським не доведено факт керування транспортним засобом, на відеозаписах відображено лише факт спілкування ОСОБА_1 із сусідами, поліцейські, не встановивши факт керування транспортним засобом склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим, просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Крім того, у письмовому клопотанні про закриття провадження у справі вказував, що поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, а також не було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я після його незгоди з результатом огляду.
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що дійсно перебував у стані сп`яніння, однак, автомобілем не керував, алкогольні напої вживав вдома, а транспортний засіб переміщав його знайомий, оскільки він фізично через стан сп`яніння не міг керувати автомобілем. Працівників поліції ні він, ні сусіди, транспортний засіб яких був пошкоджений його знайомим, не викликали, вирішили дане питання врегулювати самостійно, проте, працівників поліції викликав інший сусід, який навіть після прибуття працівників поліції на місце події не прийшов, пояснень не надав.
В судовому засіданні 01.04.2026 року було допитано свідка ОСОБА_3 , який повідомив суду наступні обставини: він приїхав до дружини ОСОБА_4 , яка є лікарем, оскільки він мав лікуватися в госпіталі і потрібно було зробити МРТ, він попросив дружину ОСОБА_5 забрати результати. Надалі він зідзвонився з ОСОБА_5 і під`їхав до їх будинку, ОСОБА_5 вийшов. Машина ОСОБА_5 була припаркована так, що заважала проїхати іншим. Він хотів її перепаркувати, перепарковуючи транспортний засіб зачепив сусідній транспортний засіб, після чого зателефонували сусідам. ОСОБА_5 сказав, що в цій ситуації розбереться сам, сусіди погоджувались на добровільне врегулювання питання, а тому він залишив місце ДТП. Дорожньо-транспортна пригода трапилася з його вини, а не ОСОБА_5 . 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, захисника, допитавши свідка, переглянувши відеозапис, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, а також у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Факт керування особою, яка має ознаки алкогольного сп`яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення за допомогою доказів, вичерпний перелік джерел яких визначений у ст.251 КУпАП.
Між тим, у справі не зібрано достатньої кількості доказів, які б вказували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з огляду на наступне.
В судовому засіданні було досліджено відеозапис з нагрудної камери патрульних поліцейських, з яких вбачається, що автомобіль "Hyundai Accent" д/н НОМЕР_1 , в декількох метрах від якого знаходився ОСОБА_1 , вже був припаркований та з вказаного відеозапису не вбачається, що вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 . Працівники поліції лише запитали про належність ОСОБА_1 автомобіля.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вказаний відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, зокрема, не зафіксовано факт руху, зупинки транспортного засобу та факт знаходження саме ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу.
Також, з відеозапису вбачається, що працівник поліції, зателефонував заявнику, за викликом якого вони прибули у зв`язку з пошкодженням транспортних засобів, з проханням повідомити, чи дійсно ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу, на що заявник повідомив, що він чітко не бачив, що там трапилося, та хто був за кермом. Жодних письмових пояснень від заявника матеріали справи не містять.
При цьому, суд приймає до уваги показання свідка, який, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, повідомив, що за кермом транспортного засобу перебував саме він.
Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, під час розгляду справи за доказами, що містяться в матеріалах справи не встановлено, що працівники поліції зупиняли транспортний засіб "Hyundai Accent" д/н НОМЕР_2 , оскільки він як зазначалося вище був припаркований та не встановлено, на яких правових підставах працівники поліції, не встановивши чи саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, запропонували пройти останньому огляд на стан сп`яніння.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Суд також погоджується з твердженнями захисника про відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
До відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП може бути притягнута особа, яка є водієм.
Водій - це особа, яка керує транспортним засобом. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, відповідних доказів матеріали справи не містять.
Таким чином, ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ст.130 КУПАП, оскільки матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом, а отже, ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ст.130 КУпАП.
Підсумовуючи наведене, враховуючи презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини особи, необхідність тлумачення усіх сумнівів на користь особи, суд приходить до висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 247, ст.ст. 266, 283-285 КпАП України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА