Єдиний унікальний номер 344/5552/26 
Номер провадження 2/341/737/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

28 травня 2026 року       місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі 
головуючого судді  Аннишина С.І.,
за участю секретаря судового засідання  Рарик В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» Мінськовська А.В. звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20829626 від 13.09.2021 в сумі 15 759,50 грн.
В обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «Позика» зазначено про те, що 13.09.2021 року між ТОВ «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №20829626.
Відповідно до умов указаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 300,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 
Проте, відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору, та не повернув позичальнику кредитні кошти, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитним договором.
01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» укладений Договір факторингу №01092025/1, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №20829626 набув позивач на загальну суму 15759,50 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4300,00 грн, заборгованість за відсотками становить 11459,50 грн.
Цю заборгованість позивач в порядку переуступки просить стягнути з відповідача на свою користь.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2026 справу передано за підсудністю до Галицького районного суду Івано-Франківської області.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2026 року відкрито провадження у справі.
Представник позивача ТОВ «ФК «Позика» у судове засідання не з`явився. 08 травня 2026 року скерував клопотання про розгляду справи без участі сторони позивача. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, правом на подання відзиву не скористався. 
Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.
Згідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, із врахуванням позиції представника позивача, який не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
З урахуванням положень статті 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини.
13 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 20829626 (далі по тексту - Договір), який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «816166» (а.с.26-31).
За користування кредитом клієнт зобов`язався сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3,00 відсотків, яка застосовується межах строку, визначеному пунктом 4.2 Договору, тобто до 12.12.2021, та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулося продовження строку кредитування за ініціативою клієнта.
Відповідно до пункту 3.1. Договору, товариство надає кредит клієнту у розмірі 4300,00 грн, з оплатою по процентній ставці, а клієнт зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити передбачені цим договором проценти.
За пільговий період кредитування, який становить 7 днів з 13.09.2021 до 20.09.2021 пільгова процентна ставка (знижка) становить 2,5 %, за стандартний період , який триває 83 календарних дні з 21.09.2021 до 12.12.2021 стандартна процентна ставка становить 3 % (пункти 3.2.1.,3.2.2 Договору).
За пунктом 11.1 Договору, строк дії Договору до 12.12.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання клієнтом зобов`язань.
Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №20829626 від 13.09.2021,сторони погодили графік погашення боргу: кількість днів у розрахунковому періоді - 90, загальна вартість кредиту - 15 759,50 грн.
Згідно з інформацією, наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.10.2025 № 3152_251023173247 через сервіс онлайн платежів «iPay» 13.09.2021 відбулося зарахування коштів у сумі 4 300,00 грн на карту маска якої НОМЕР_1 , номер транзакції в системі 108273042.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №20829626, ОСОБА_1 за весь строк кредитування не здійснював жодних платежів на погашення кредитних зобов`язань, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість на загальну суму 15 759,50грн: 4 300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 459,50 грн - заборгованість за процентами. 
01 версеня 2025 року між ТОВ «Ірбіс»» та ТОВ «ФК «Позика» укладено Договір факторингу №01092025/01, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за Договором № 20829626 від 13.09.2021, укладеним між ТОВ «Ірбіс» та ОСОБА_1 (а.с.13-16).
Отже, позивач ТОВ «ФК «Позика» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №20829626.
Згідно з Витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №01092025/01, що є додатком 1, ТОВ «ФК «Позика» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №20829626 від 13.09.2021, на загальну суму заборгованості 15 759,50 грн: 4300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 459,50 грн - заборгованість за процентами.
Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між сторонами є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір про надання фінансового кредиту №20829626, який підписано електронним ідентифікатором позичальника «816166».
Сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них.
За вказаним Договором ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4300,00 грн. Ці кошти були перераховані на його картковий рахунок через онлайн систему «іPaуTech», що підтверджено позивачем відповідним повідомленням про зарахування цих коштів на маску карти НОМЕР_1 . 
Однак, ОСОБА_1 , порушив погоджені умови Договору №20829626 , як вбачається із наданого первісним кредитором ТОВ «Ірбіс» розрахунку заборгованості, у останнього перед кредитодавцем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 15 759,50 грн: 4300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 459,5 грн - заборгованість за процентами.
В подальшому право вимоги за вказаними кредитним договором передано позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Позика» на підставі договору факторингу № 01092025/01 від 01.09.2025.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає вимогам до первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Ірбіс», а відповідно й перед позивачем.
Розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових зазначеної заборгованості за кредитом.
Вказана позиція прослідковується у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, а саме вказується на те, що наданий розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом.
Отже, розрахунок заборгованості є актуальним, а також належним доказом що підтверджує наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Позика», право вимоги до останнього отримано ним внаслідок укладення Договору факторингу із первісним кредитором.
При цьому, відповідачем суду не надано контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 , а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором 15 759,50 грн: 4300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 459,50 грн - заборгованість за процентами.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 5500,00 гривень
В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: Договір про надання правничої допомоги №29493634 від 02.01.2026, Додаткову угоду №20829626 до Договору про надання правової допомоги №39493634 від 02.01.2026, Акт №263 про надання послуг від 16.02.2026.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.
Відповідно до правового висновку, викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 357/8695/23, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.
Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, пропорційності задоволених судом позовних вимог, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 2000,00 гривень.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2662 гривень 40 копійок.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором №20829626 від 13.09.2021 в сумі 15 759 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 50 копійок, з них: 4 300 (чотири тисячі триста) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту та 11 459 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі» 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору та 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» місцезнаходження юридичної особи: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська обл., код ЄДРПОУ 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року. 

  Суддя	Святослав АННИШИН