ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2999/26 Справа № 207/1641/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Пищиди М.М., Городничої В.С.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 03 жовтня 2025 року по справі за позовом Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради “Аульський водовід” до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, -
В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради “Аульський водовід” звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення.
Позов мотивовано тим, що відповідно Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року та рішення Дніпродзержинської міської ради № 698-37/V від 28.05.2009 року Комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської ради “Міськводоканал” надає населенню послуги з питного водопостачання та водовідведення. 
14.02.2020 року рішенням Дніпропетровської обласної ради № 564-21/VII назву Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради “Міськводоканал” змінено на комунальне підприємство “Кам`янський міськводоканал” Дніпропетровської обласної ради. 
Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 13.05.2022 р. № 185-II/VIII затверджено передавальний акт правонаступництва КП ДОР “Аульський водовід” майна, прав та юридичних обов`язків КП “Кам`янський водоканал ДОР” стосовно всіх кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згідно довідки, виданої ТОВ «ІНФО-КОМ» м. Дніпродзержинська, зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , яка приєднана до централізованої мережі водопостачання і згідно особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є абонентами КП ДОР “Аульський водовід”. Відповідачі тривалий час не виконували своїх зобов`язань щодо сплати за послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2024 року становить 78 138 грн. 32 коп., пеня в розмірі 218 грн. 55 коп. і залишається несплаченою до теперішнього часу, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. 
Обгрунтування боргу в межах позовної давности: з 01.04.2017 року відповідачі прострочили виконання зобов`язання сплати за послуги, спожиті в лютому 2017 року. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, перебіг позовної давності почався з 01.04.2017 року. Закінчення строку позовної давності для заборгованості за послуги спожиті у лютому 2017 року припадав на 01.04.2020 року. 
На підставі наведеного, позивач просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, за період з 01.02.2017 року по 01.05.2024 року, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 66 670,10 грн., пеню в розмірі 687,48 грн. та судовий збір у сумі 3028 грн. 
Рішенням Південного районного суду м. Кам`янського від 03 жовтня 2025 року позов задоволено та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради “Аульський водовід” заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 66 670 грн. 10 коп., пеню в розмірі 687 грн. 48 коп. 
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувались послугами позивача по забезпеченню їх водопостачанням та водовідведенням, відповідачами плата не вносилась, внаслідок чого виникла уточнена сума заборгованості за період з 01.02.2017 року по 01.05.2024 року становить 66 670 грн. 10 коп., пеня в розмірі 687 грн. 48 коп. і залишається несплаченою до теперішнього часу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 03 жовтня 2025 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що відповідно довідки, виданої ТОВ «ІНФО-КОМ» м. Дніпродзержинська (л.с. 10), відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 і відповідно рішення Дніпродзержинської міської ради № 698-37/V від 28.05.2009 року (л.с. 12) користуються послугами позивача по забезпеченню їх водопостачанням та водовідведенням. 
Відповідно ст. ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України та «Правил надання послуг із централізованого опалення, поставки холодної й гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, в яких зазначено, що наймач та повнолітні члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами, відповідачі зобов`язані вносити Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради “Аульський водовід” плату за надані послуги з водопостачання та водовідведення за затвердженими у встановленому порядку тарифами, однак відповідачами плата не вносилась, внаслідок чого виникла уточнена сума заборгованості за період з 01.02.2017 року по 01.05.2024 року становить 66 670 грн. 10 коп., пеня в розмірі 687 грн. 48 коп. і залишається несплаченою до теперішнього часу. 
З 01.04.2017 року відповідачі прострочили виконання зобов`язання сплати за послуги, спожиті в лютому 2017 року. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, перебіг позовної давності почався з 01.04.2017 року. Закінчення строку позовної давності для заборгованості за послуги спожиті у лютому 2017 року відбулося 01.04.2020 року. 
Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Таким чином, перебіг позовної давності почався з 01.04.2017 року. 
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258,362,559,681,728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою КМУ “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом “SARS-CoV-2” №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ “Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом “SARS-CoV-2” №1246 від 09.12.2020 р.(зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України. 
Таким чином, враховуючи той факт, що дата спливу позовної давності для заборгованості за послуги, спожиті відповідачами в лютому 2017 року припадає на 01.04.2020 року, тобто на період, коли вже було встановлено карантин та діяли п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк позовної давності для даної вимоги (а відповідно і для більш пізніх вимог позивача) не сплив, а був продовжений на строк дії карантину, який діяв до 30.06.2023 р. 
Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності , визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами та доповненнями) з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний станстроком на 30 діб, термін воєнного стану продовжено з 05 год. 30 хвилин 14 травня 2024 року на 90 діб. 
Враховуючи дату введення воєнного стану, а також керуючись п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з 24.02.2022 р. перебіг позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, зупинено на час дії зазначених обставин. 
Таким чином, враховуючи той факт, що дата введення воєнного стану раніше, ніж дата закінчення дії карантину, дату спливу позовної давності для заборгованості за послуги, спожиті відповідачами в лютому 2017 року, строк позовної давності для даної вимоги ( а відповідно і для більш пізніх вимог позивача) не сплив, а зупинений на строк дії воєнного стану, який діє і зараз. 
На підставі вищевказаного з відповідачів стягується заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у межах строку позовної давності, а саме за період з 01.02.2017р. по 01.05.2024 р. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.04.2017 року відповідачі прострочили виконання зобов`язання сплати за послуги, спожиті в лютому 2017 року. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, перебіг позовної давності почався з 01.04.2017 року. Закінчення строку позовної давності для заборгованості за послуги спожиті у лютому 2017 р. відбулося 01.04.2020 року; відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину та враховуючи дату введення воєнного стану, а також керуючись п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з 24.02.2022 р. перебіг позовної давності, встановлений ст.2 57 ЦК України, зупинено на час дії зазначених обставин. Заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення стягується у межах строку позовної давності, а саме за період з 01.02.2017р. по 01.05.2024 р. та наявність заборгованості відповідачів перед позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради “Аульський водовід” до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. 
Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. 
Приписами ч. 4 ст. 23 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з централізованого водопостачання/водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання/водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. 
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України). 
Згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право не платити за комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їхнього невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Факт такої відсутності має бути підтверджено. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. 
Відповідно до п.35 Договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). 
У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості в рахунок майбутніх платежів споживача починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу. 
Колегія суддів наголошує, що між сторонами склались договірні відносини, де споживачі, якими у цій справі є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зобов`язались своєчасно сплачувати за послуги позивача
Скаржник не спростувала жодним доказом цих встановлених обставин, як і не надала будь-яких доказів про оплату послуг позивача за спірний період, тому такі доводи скаржника колегія суддів відкидає, як безпідставні.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язались оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалася ними, враховуючи наявність договірних відносин між сторонами у справі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Так, оскільки як судом першої інстанції, так і апеляційною інстанцією встановлено наявність заборгованості відповідачів перед позивачем за період з 01 лютого 2017 року по 01 травня 2024 року у розмірі 66 670,10 грн, що скаржником не спростовано, тому, у відповідності до наданого позивачем розрахунку, що не викликає сумніву у суду, вірно розраховано і штрафні санкції на суму заборгованості за невиконання грошового обов`язку відповідача перед позивача за спірний період. 
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 
Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість стягнута з 1 лютого 2017 року по 01 травня 2024 року, що більше ніж шість років, що перевищує строки позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року в справі №910/5188/22, зазначено: «разом з цим Верховний Суд наголошує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хворобиь (COVID-19), строки продовжуються на строк дії такого карантину».
Крім того, відповідно до пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. 
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 03 жовтня 2025 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді М.М. Пищида 
В.С. Городнича