Справа 521/6264/26
Номер провадження 3/521/2453/26

П О С Т А Н О В А

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
01 червня 2026 року 

Хаджибейський районний суд міста Одеси засідаючи у складі головуючого судді Гарського О.В., із секретарем судового засідання Тарєльнік А.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією за протоколом № 413/2026 року від 20.04.2026 року у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, яка має вищу – економічну освіту, розлучена, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка працює в Одеській митниці, головним державним інспектором сектору здійснення заходів торгівельної політики управління забезпечення митного контролю та оформлення, за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.
Сторони справи про адміністративне правопорушення, які приймали участь у судовому розгляді:
Прокурор – Пашкевич О.П.
Захисник – адвокат Костинчук В.В., особа у відношенні якої складено протокол ОСОБА_1 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обставин, які визнані суддею доведеними.
1.1. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу здійснення заходів торгівельної політики управління забезпечення митного контролю та оформлення Одеської митниці, являючись суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. 7 ч. 1 ст. 46 вказаного Закону при заповнені та подачі 28.03.2025 року о 05 год. 48 хв. до Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2024 рік, зазначила завідомо недостовірні відомості, на суму 672 976 грн., що відрізняється від достовірних на суму від 150 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання вказаної декларації, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. 
1.2.Дії ОСОБА_1 , суддя кваліфікує за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
2.Позиції сторін у справі.
2.1.Захисник – адвокат Костинчук В.В. в судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
2.2. ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила позицію захисника і просила суддю закрити провадження у справі.
2.3.Прокурор в судовому засіданні просила визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні корупційного правопорушення та накласти на неї стягнення, передбачене санкцією статті.
3.Докази на підтвердження встановлених суддею обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
3.1.Дослідивши протокол та додані до нього матеріали, допитавши ОСОБА_1 , вислухавши думку захисника та прокурора, суддя вважає, що ОСОБА_1 підлягає звільненню від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю правопорушення, з наступних підстав.
3.2. ОСОБА_1 в судовому засіданні показала, що почала заповнювати майнову декларацію ще за довго до її подачі. Вона підтвердила відомості, які зазначені у «Послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які були надані НАЗК. Тобто, перші кроки ОСОБА_1 із заповнення декларації були здійснені 09.03.2025 року о 20:04 год. Оскільки в той проміжок часу в м. Одесі відбувались майже постійне відключення електрики, вона не змогла за один вечір заповнити і подати декларацію. Вона також не встигла її зберегти в належному стані. Далі вона ще декілька днів продовжувала заповнювати декларацію і також не встигала подати, у зв`язку із постійним відключенням електроенергії. Вже 28 березня 2025 року вона з ранку прокинулась та вирішила подати декларацію. Коли заповнила всі поля, всі розділи, вона впевнено натиснула галочку «подача документу». Вона вважала, що заповнила декларацію вірно. Умисно ОСОБА_1 не бажала не зазначати відомості про свою заробітну плату та пенсію у декларації. Дізналась про такий факт не подачі відомостей, тільки після отримання листа з НАЗК. Потім вже внесла виправлену декларацію. 
3.3.Під час перехресного допиту, суддею також встановлено, що ОСОБА_1 працює в Одеській митниці більше 25 років. Зараз вона знаходиться у віці 63 років. Розлучена приблизно з 90-х років. Проживає спільно із сином, 1983 року народження, який працює у ТОВ «ЕТГ-ГРУП». Має у власності квартиру в якій проживає, 28 кв.м. та садовий будинок у Роздільнянському районі Одеської області 249,4 кв.м. Має на праві користування автомобіль «Mitsubhishi L200», 2010 року випуску. 
3.4.За змістом покази ОСОБА_1 можливо описати як щирі, не послідовні в силу хвилювання особи та емоційної розгубленості. Вона розуміє, що результатом її дій є встановлена помилка, однак зі слів стверджує, що не мала наміру не вносити власні офіційні прибутки. Розумно пояснює підстави такої помилки та загально відомі події в державі, що мали місце після обстрілів м. Одесу (відсутність електроенергії). В даний час вона добре ознайомилась із наслідками притягнення її до відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією. Вважає несправедливим покаранням щодо неї у вигляді внесення до реєстру корупціонерів, оскільки ніколи антикорупційного законодавства не порушувала. Недекларування заробітної плати і пенсії вважає прикрою помилкою, в тому числі проблемами в роботі сайту подачі декларації. 
3.5.Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
3.6.Судом встановлено, що на виконання вищевказаних вимог закону, ОСОБА_1 було подано 28.03.2025 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік. 
3.7.Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», у декларації зазначаються, у тому числі, відомості про: п. 7) отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи.
3.8.Про обов`язок декларування доходів (в тому числі заробітної плати, пенсії) передбаченого ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 було достеменно відомо, оскільки вона попереджена про такий обов`язок уповноваженими службовими особами за місцем державної служби ОСОБА_1 . Окрім того, остання з 2015 року подає регулярно зазначені вище декларації про майновий стан. Тобто є достатньо доведеним фактом розуміння ОСОБА_1 форми і змісту декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а також порядку її заповнення та подання.
3.9.Таким чином, судом встановлено, що формально у поданій ОСОБА_1 щорічній декларації 28.03.2025 року відсутні відомості про отримані доходи суб`єкта декларування у тому числі доходи у вигляді заробітної плати та пенсії. Відповідно зміст і форма правопорушення доведена поліцією поза розумним сумнівом.
3.10.Суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.
3.11.Відповідно постає лише питання адміністративного стягнення, яке за загальними правилами становить штраф від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 17000 гривень – до 34000 гривень).
3.12.За змістом штраф не є суттєвим, як форма стягнення, а фактично покарання. Натомість, наслідки у вигляді притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією в Україні має такі масштаби, що людина фактично заплямовує свою репутацію, у подальшому, при продовженні роботи за основним місцем або у випадку бажання змінити місце роботи, у роботодавців можуть виникнути сумніви у компетентності працівника, оскільки достатньо велика кількість роботодавців досить прискіпливо перевіряють працівників і їх репутацію. 
3.13.Ключовою особливістю є те, що особа включається до Єдиного державного реєстру корупціонерів та осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення фактично довічно. Збереження запису про особу в Реєстрі корупціонерів впродовж усього життя особи може мати негативний вплив на її кар`єру, завдавати шкоди діловій репутації та перешкоджати нормальній соціалізації в суспільстві. 
3.14.Як влучно зазначав ОСОБА_2 : «Потрібно двадцять років, щоб побудувати репутацію, і лише п`ять хвилин, щоб її зруйнувати». Включення до Реєстру корупціонерів навіть за незначне порушення закону може коштувати навіть кар`єри та підтримки в суспільстві, починаючи з відмови у підвищенні і закінчуючи звільненням з посади.
3.15.Так, наприклад, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 84 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року, підставами для припинення державної служби у разі втрати державним службовцем права на службу (серед іншого) є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за пов`язане з корупцією правопорушення, яким на особу накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
3.16.Закон не передбачає втрати такої служби у випадку накладення штрафу. Разом з тим, таке рішення підлягає внесенню до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. За відомостями, які зазначені навіть на сайті НАЗК, потрапити в цей реєстр для людини – загроза для її репутації. Крім того, за законом «Про державну службу» прізвище особи в реєстрі означає, що вона не може вступити на державні посади протягом трьох років з дня набрання законної сили відповідного рішення суду. 
3.17.Тобто обтяження, які слідують за постановою судді у вказаній справі все ж мають занадто негативні наслідки для людини. 
3.18.Вже неодноразово мною проводилась думка у рішеннях3, що ключовою метою декларування доходів та майна публічних посадових осіб є запобігання незаконному збагаченню або врегулювання конфлікту інтересів. У даному випадку, незаконне збагачення не у кримінально правовому аспекті, а як дії посадової особи, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.
3.19.У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень законів України «Про засади запобігання та протидії корупції», «Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» (справа про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) від 06.10.2010 року № 1-27/2010, судом серед іншого проведена думка, що корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватися до давання чи отримання хабарю, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховуванням, розкраданням чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи і яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.
3.20.Незаконне збагачення – передбачає значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи, які вона не може раціонально обґрунтувати. 
3.21.Поліцією та прокуратурою не встановлені, наприклад, факти незаконного збагачення, або факт неподання такої декларації з метою приховати незаконні статки ОСОБА_1 . Не встановлені поліцією та НАЗК, наприклад факти не декларування дивідендів від акцій або наявність коштів (заробітку) отриманих не за основним місцем роботи, а від третіх осіб.
3.22.У даному випадку мова іде про недекларування заробітної плати за основним місцем роботи – державної служби у митному органі та пенсії, знову ж таки яка виплачується державою. Тобто наявний факт не зазначення інформації, яка по-перше може бути встановлена, перевірена з неймовірною легкістю, достатньо отримати відповідь з податкової інспекції або з місця роботи ОСОБА_1 ; по-друге інформація стосується відомостей що надається державою, що свідчить про неможливість її спотворення або приховання. 
3.23.Важко уявити собі, що законодавець створюючи норму контролю за фінансовим станом кожного посадовця, переслідував мету покарання осіб, які не задекларували свою заробітну плату отриману від держави або навіть пенсії, яка так само виплачена державою. Очевидно, що мова повинна іти про недекларування будь-якого майна та фінансів отриманих незаконним шляхом або щонайменше шляхом, який важко розумно пояснити. Не можна культивувати думку, що заробітна платня від держави, у випадку будь-якої помилковості у декларуванні повинна свідчити про правопорушення. Не зрозумілим у такому випадку є державна політика щодо виплати офіційної заробітної плати і створення певних умов контролю за заробітною платою у вигляді повідомлення відомостей про неї для публічного моніторингу. 
3.24.Є очевидним, що будь-який державний службовець не має на меті думки про приховування своєї заробітної плати, яка надається йому державою. Неподання таких відомостей може мати місце лише у випадку звичайної людської розхлябаності, недисциплінованості, неорганізованості або навіть недбалості. Натомість шукати у таких випадках умисел, є помилковою думкою. 
3.25.Суддя вважає, що порушення, яке вчинене ОСОБА_1 є занадто формальним, занадто канцелярським та умовним. Є очевидним, що у даному випадку мова може йти лише про відсутність дисциплінованості у особи, тобто певного порядку поведінки, яка передбачає сумлінне ставлення до виконання всіх Законів, нормативних актів та загальновідомих правил. ОСОБА_1 легковажно віднеслась до вимог закону, які покладали на неї обов`язок вказати у декларації відомості про наявний у неї дохід. Однак така легковажність має і свою природу. Загально відомо, що у лютому – березні 2025 року, в м. Одесі відбувались значні обстріли військами Російської Федерації, які призвели до втрати генерації електроенергії. І це була системна проблема повсюдна та повсякденна. 
3.26.Про помилковість таких дій, окрім загальних висновків з встановлених фактів, свідчать також супутні дії, а саме той факт, що раніше за часом, наприклад у 2023 році, у 2022 році та всіх інших роках, ОСОБА_1 сумлінно заповнювала декларацію і подавала відомості про заробітну платню і пенсію. 
3.27.Окрім того, ми ніколи не зважаємо особисті якості людини, її вік та загалом здатність до розумних навичок на комп`ютері. Так, ОСОБА_1 є жінкою, якій вже виповнилось 63 роки. За змістом її відповідей неможна вважати, що вона професійно вміє користуватись сучасними технологіями та комп`ютером зокрема. Коли ж мова іде про декларування, то загально відомий факт, що людина завжди потрапляє у коло проблематики, що пов`язана із функціональними заповненням декларації та точним і вірним відображенням інформаційних складових. Без сторонньої допомоги іноді заповнити правильно декларацію не можливо. 
3.28.Вже не є здивуванням, той факт, що цивілізовані країни Західної Європи, зазначають про існування в Україні романо-германської правової традиції, однак з урахуванням глибинних ідеологічних і змістовних протиріч з правовими систем західних країн. У даному випадку, їх думка виходить з того, що українська система заснована виключно на законі, який наділений в нашій державі набагато більшою і навіть значною роллю. Це як поклоніння богу, тільки щось навіть більше. І як тут не згадати радянський постулат (марксистсько-ленінської доктрини): «Будь-яке корективне тлумачення закону, протирічить принципу соціалістичної законності та первинності права». 
3.29.Однак, такий порядок речей не притаманний вільній, демократичній Україні, де європейські цінності стали частиною права в Україні, а Правовладдя стало субстратом всіх правових форм і галузей правопорядку. 
3.30.«Не від кого не можна вимагати, щоб він не робив помилок, але можна вимагати, щоб кожен, хто зробив помилку, негайно в ній зізнавався та її виправляв…»4 . Саме таке розумне твердження зроблено видатним юристом, засновником криміналістики Гансом Гроссом. ОСОБА_1 не відпиралась від вчиненого, не лукавила та не була нещирою у час, коли виявилась помилка. Вона одразу визнала помилку і виправила декларацію. Її не спіймали на незаконному збагачені, вона не має великих статків та значного коштовного майна, щоб її визначити, як особу, яка хоча б опосередковано має наміри і можливості до умисного недекларування власного незаконного доходу.
3.31.На думку судді, необхідно не формально, а змістовно і індивідуально підходити до кожної події та до кожної долі людини. «Бо ж і правопорушення мають різні ступені тяжкості – навіть за однакової кваліфікації. А особисті обставини кожної особи, що притягається до відповідальності мають нескінченні відмінності». 
3.32.Як встановлено суддею, ОСОБА_1 віддала значну частину життя державній службі і саме службі в Одеській митниці. Претензій по службі не має, очевидно сумлінно виконує покладені на неї обов`язки, знаходиться вже у поважному віці – 63 роки, а тому і відношення до неї повинно бути адекватне порушеному праву. ОСОБА_1 бажає працювати за місцем роботи і надалі, оскільки іншого заробітку в неї не має. Жодних порушень фінансового контролю до вказаного випадку та після нього не допускала. Відповідно можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 достатньо сумлінний працівник, який намагається дотримуватись встановлених вимог законів.
3.33.За обставинами життя ОСОБА_1 , встановлено також, що вона розлучена. Проживає в квартирі спільно з дорослим сином. Сторонньої допомоги отримувати їй не має від кого.
3.34.Таким чином, зважуючи на терезах правосуддя фактичні обставини порушення та можливе стягнення і головне його наслідки для людини, суддя вважає, що накладення будь-якого стягнення на ОСОБА_1 буде несправедливим. ОСОБА_1 при накладені стягнення у вигляді штрафу може бути позбавлена роботи і як наслідок засобів до існування. В 63 роки залишити людину у пошуках таких засобів – буде несправедливим. Слід враховувати, що держава фактично не понесла жодних негативних юридичних наслідків, оскільки хоча і з запізненням, однак отримала інформацію щодо доходу ОСОБА_1 . Натомість для ОСОБА_1 наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення будуть на думку судді занадто суворі та не справедливі.
3.35.Відомо, що суворість в покараннях більше доречне в деспотичних державах. В поміркованих державах любов до вітчизни, сором, боягузтво осуду містять у собі приборкувальну силу, яка може утримати від багатьох правопорушень. Найважче покарання за здійснення поганого вчинку полягає саме в тому, щоб бути викритим у цьому вчинку. Тому цивільні закони можуть там легше виправляти людей і вони не потребують особливої ??суворості5.
3.36.В сучасному українському суспільстві, будь-яке переслідування або в адміністративному порядку, або в кримінальному у будь-якому випадку у людині яку переслідують, залишає в пам`яті дуже сильні враження про помилку, яку вона вчинила, оскільки як відомо держава через свої правоохоронні органи досить жорстко реагує на порушення вимог таких правоохоронних інтересів. У даному випадку, можливо стверджувати, що ОСОБА_1 урозуміла всі небезпечні наслідки своєї неуважності та недбалості по відношенню до вимог законів фінансового контролю. Найважче покарання вона вже понесла, оскільки її не тільки було викрито у вчиненні правопорушення але й над нею нависла загроза досить суворого адміністративного стягнення. Цього більше ніж достатньо для жінки, яка все життя сумлінно відпрацювала на державу. Можливо стверджувально зазначити, що в подальшому ОСОБА_1 не буде допускати такого виду порушення. 
3.37.Для того, щоб бути адаптованими, юридичні категорії не повинні бути ні жорсткими, ні нерухомими. Гнучкість правової системи і правозастосування є невід`ємною частиною справедливості. Разом з тим, вирішальним моментом в оцінці права є не абстрактний зміст законів та не справедливість на папері і моральність на словах, а те, як це право об?єктивується у житті, енергія, з якою все, визнане необхідним, виконується і проводиться насправді у житті.
3.38.В даному випадку, розум, мораль та звичайна людська справедливість вимагають застосування права до конкретного юридичного факту так, щоб суспільство відчуло не ефемерну дистрибутивну, книжкову справедливість, а таку, яка втілюється у життя за допомогою Правовладдя. І щоб кожний мав змогу урозуміти порядок речей і дій, які йому слід вчинити знаходячись у суспільстві, щоб не потрапити під державний осуд. Так би мовити передбачити заздалегідь свою поведінку і правомірність власних дій.
3.39.Окрім того, суддя враховує і принцип законності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
3.40.Разом з тим, принцип законності ґрунтується на ідеї, що закон повинен попереджати перш, ніж карати. По-друге, вказаний принцип ґрунтується на демократичній вимогі про обмеження влади законом. 
3.41.Законність в змозі приймати формальний і матеріальний зміст. Дотримання формальної законності передбачає наявність закону, а матеріальна законність означає відповідність закону вищим нормам (Конституційним, міжнародному праву та інш.), а також відповідність процесуальних дій - закону. 
3.42.Дослідивши обставини вказаної адміністративної справи, в змагальній судовій процедурі, суддя прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Вказане судове рішення буде очевидним попередженням особі про недопустимість в подальшому допускати подібні порушення вимог Закону. Вказане рішення у такий спосіб відповідає закону і має реальну справедливість по відношенню до конкретної людини.
4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність.
4.1.Обставиною, що пом`якшує відповідальність є скоєння особою правопорушення вперше, а також малозначність правопорушення.
4.2.Обставин, що обтяжують відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.
5.Судовий збір. Положення закону яким керувався суддя.
5.1.Закриваючи провадження по справі, суддя не стягує судовий збір, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.
5.2.При винесені постанови суддя керується ст. ст. 22, 172-6, 283, 284 КУпАП.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки судді. 
1.1.Звільнити від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю правопорушення.
1.2.Зробити ОСОБА_1 усне зауваження та попередити про недопустимість в подальшому здійснення подібних правопорушень.
2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження.
2.1.Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП та особою щодо якої її винесено. 
2.2.Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.
2.3.Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.
2.4.Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. 

С У Д Д Я: О.В. Гарський

[1]Наприклад Постанова від 3.11.2020 року Справа № 521/26256/20, Провадження № 3/521/6377/20.
[2]Ганс Гросс, «Порадник для судових слідчих як система криміналістики», 1908 р., Частина 1, арк. 24. 
[3]Шарль-Луї де Монтеск?є, Трактат «Про дух законів» 1748 р., Книга шоста, Глава ІХ а. 83. Репринтна копія, Видавництво «Рипол класик» 2018 рік.
3 Наприклад,Постанова від 03.11.2020 року Справа№521/26256/20, Провадження № 3/521/6377/20.

4 Ганс Гросс, "Порадникдля судових слідчий як система криміналістики", 1980 р., Частина 1, арк. 24
5 Шарль-Луї де Монтеск?є, Трактат «Про дух законів» 1748 р., Книга шоста, Глава ІХ а. 83. Репринтна копія, Видавництво «Рипол класик» 2018 рік.