Справа № 127/25176/25
Провадження № 22-ц/801/1599/2026
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	Справа № 127/25176/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Оніщука В.В., Рибчинського В.П., 
за участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України , ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-
Встановив : 

12.08.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року . Вказала , що з1995 року вона та ОСОБА_2 фактично проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без державної реєстрації шлюбу, між ними був здійснений церковний обряд вінчання, у зв`язку з чим вони фактично вважали себе подружжям та перебували у сімейних відносинах. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут, спільні витрати, взаємні права та обов`язки, що притаманні сімейним відносинах ,у яких народилися двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , 2003 року народження, та ОСОБА_4 , 2007 року народження. 28 червня 2022 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації і 12 квітня 2025 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новомихайлівка Донецької області зник безвісти, що підтверджується актом службового розслідування та сповіщенням сім`ї № 4283 від 24 квітня 2025 року. Після зникнення ОСОБА_2 вона зверталася до військових органів та територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою отримання інформації щодо його статусу та реалізації відповідних прав, однак у наданні інформації їй було відмовлено через відсутність документального підтвердження сімейних відносин. Окрім того, ОСОБА_1 зверталась із заявами щодо отримання грошового забезпечення військовослужбовця, однак отримала відповідь військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2025 року, відповідно до якої виплата грошового забезпечення особам, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, можлива виключно після встановлення відповідного юридичного факту у судовому порядку. ОСОБА_1 просила суд встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 січня 2004 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і вказала, що встановлення даного юридичного факту необхідне їй для реалізації нею права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти за особливих обставин, а також для подальшої комунікації із органами військового управління щодо його розшуку.
Ухвалою Вінницького міського суду позов був залишений без руху для усунення недоліків позову ,а саме - для визначення та зазначення усіх учасників справи ,в ході якого позивач визначила відповідачами у справі ІНФОРМАЦІЯ_3 , військову частину НОМЕР_1 , Міністерство оборони України , ОСОБА_2 .
Рішенням Вінницького міського суду від 23.04.2026 року позов ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України , ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який 12.04.2025 зник безвісти під час виконання бойового завдання, з 01 січня 2004 року по 12 квітня 2025 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема, суд не врахував предмет і підстави заявленого позову, характер спірних правовідносин ,а також завдання цивільного судочинства, визначені ст.2 ЦПК України , згідно яких судовий захист надається лише порушеним , невизнаним або оспорюваним правам чи інтересам особи ,внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у неї юридичного права чи інтересу у встановленні такого факту. Суд розглянув справу про встановлення факту у порядку позовного провадження, не звернувши увагу на відсутність матеріально- правової вимоги до відповідачів. Також не звернув увагу ,що позивачка обґрунтовувала позов про необхідністю отримання інформації про безвісти зниклого військовослужбовця та наміром отримати його грошове забезпечення, однак, право членів сім`ї на отримання інформації про особу, зниклу безвісти за особливих обставин, не ставиться у залежність від наявності судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю. Реалізація нею цього права була здійснена і інформація про безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 направлялась їй без необхідності встановлення даного факту на підставі ст.1 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» ,згідно якого вона відноситься до близьких родичів, які мають право отримувати достовірних відомостей про місцеперебування особи, обставини її загибелі(смерті),місце поховання. Оскільки їй не відмовляли у наданні такої інформації в зв`язку з відсутністю встановлення факту судом, нею не доведено порушення ,невизнання чи оспорювання цих її прав. 
Суд не врахував також ,що позов не містить матеріально- правової вимоги до відповідачів та того, що чинне законодавство не надає особі, яка проживала з військовослужбовцем без реєстрації шлюбу , права на отримання його грошового забезпечення за час зникнення його безвісти , так як таке право закон пов`язує виключно зі статусом дружини (чоловіка), підтвердженим державною реєстрацією шлюбу. Крім того, між сторонами відсутній спір щодо отримання такого забезпечення ,оскільки відповідні виплати належать їй як законному представникові їх спільної з ОСОБА_2 дитини , а тому її право вже реалізується, а заявлений нею позов фактично не спрямований на захист порушеного права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 ,суд виходив із того, що наданими позивачкою  ОСОБА_1 доказами підтверджено факт проживання її та ОСОБА_2 ,який є військовослужбовцем, що пропав безвісти , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 12 квітня 2025 року, оскільки вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, виховували двох спільних дітей .На підставі викладеного суд дійшов висновку, що між сторонами фактично склалися сімейні відносини, які відповідають критеріям, визначеним статтею 3 СК України та сформованим у практиці Верховного Суду, а встановлення такого юридичного факту має значення для реалізації прав ОСОБА_1 як члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зокрема щодо доступу до інформації та соціальних гарантій.
Колегія суддів вважає, що із вказаними висновками погодитись не можна, оскільки суд дійшов до них ,неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права щодо порядку розгляду фактів , що мають юридичне значення та позовних вимог, оцінки доказів та встановлення обставин справи, чим дійшов хибного висновку про задоволення позову та встановлення відповідного факту.
Доводи апеляційної скарги про те, що приймаючи обґрунтування позивачкою необхідності встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу реалізацією права на отримання інформації щодо розшуку безвісти зниклого військовослужбовця та наміром отримати його грошове забезпечення, суд не врахував ,що право членів сім`ї на отримання інформації про особу, зниклу безвісти за особливих обставин, не ставиться у залежність від наявності судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю, заслуговують на увагу.
Спірні правовідносини , правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин та суспільні відносини, пов`язані із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулюються ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII , ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року .
Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Відповідно до ст.4 вказаного Закону особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Відповідно до ч.1-4 ст.6 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб.Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
Як вбачається з матеріалів справи, сповіщенням сім`ї №4283 від 24.04.2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що її чоловік старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,призваний на військову службу по мобілізації 28.06.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 , зник безвісти 12.04.2025 року у с. Новомихайлівка Краматорського району Донецької області.(а.с.9).
Листом військової частини НОМЕР_1 № 1645/1/7093 від 09.06.2025 року надано відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 – адвоката Лещенко С.В. про надання копії акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого сержанта ОСОБА_2 та надано копію такого службового розслідування. ( а.с.19).
У п.38 постанови від 09.10.2025 року у справі №314/510/25 Касаційний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про застосування ст.1 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», а саме те, що «статтею 1 вказаного ЗУ до близьких родичів віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права і обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають ,але не перебувають в шлюбі. Ст . 6 цього Закону визначені права родичів. Виникнення і реалізація цих прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання»
Оскільки матеріалами довідок з місця проживання підтверджена спільна адреса зареєстрованого місця проживання позивачки і ОСОБА_2 ,а також наявність у них спільних двох доньок , посилання ОСОБА_1 на порушення її прав і неможливість отримання інформації щодо безвісти зниклого військовослужбовця через відсутність судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю, не знаходять свого підтвердження. Наявні у справі докази не вказують на наявність у неї перешкод у реалізації нею прав на інформацію , передбачених ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», оскільки їй було вручено сповіщення сім`ї №4283 від 24.04.2025 року про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , що свідчить про фактичне визнання її членом сім`ї для цілей інформування про обставини його зникнення. Крім того, на адвокатський запит її представника – адвоката Лещенко С.В. військовою частиною було надано відповідь від 09.06.2025 року та копію акту службового розслідування про зникнення безвісти ОСОБА_2 . Отже, навіть якщо інформація надавалася через уповноваженого представника, вона фактично була отримана в інтересах позивачки, а доказів відмови у наданні їй інформації щодо місця перебування і статусу зниклого з підстав відсутності судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю чи невизнання її статусу члена сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця, матеріали справи не містять.
Також є обгрунтованими є і доводи апеляційної скарги про  порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права ,зокрема ,щодо не з`ясування судом предмета і підстав позову ,тобто , існування у позивача матеріально – правової вимоги до відповідачів та правової підстави її виникнення . Правовідносини із встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються судом у окремому провадженні, а у випадку існування у даних правовідносинах спору про право - у позовному провадженні за наявності матеріально-правової вимоги до відповідачів, яка існує, проте не визнається або оспорюється ними. 
Задовольняючи позов ,суд не звернув уваги, що регулююче ці правовідносини законодавство та підзаконні акти не містять норм права , що надають особі, яка проживала з безвісти зниклим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, права на отримання саме грошового забезпечення зниклої особи, оскільки таке право закон пов`язує виключно зі статусом офіційної дружини (чоловіка), підтвердженим державною реєстрацією шлюбу. 
Саме по собі встановлення факту спільного проживання таких осіб без реєстрації шлюбу не робить автоматично таку особу дружиною ( чоловіком) військовослужбовця , що знак безвісти за особливих обставин і не надає їй права на отримання грошового забезпечення (на відміну від наявності у такої особи, що проживала однією сім`єю, права на отримання одноразової грошової допомоги у випадку його смерті чи визнання померлим) 
Відповідно до ч.ч.2 ,3 ст.9 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»(у ред. час зникнення безвісти) особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України. Виплати в межах середнього заробітку у випадках, передбачених цією статтею, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до змісту п.6 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.  Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Аналогічний вичерпний перелік осіб ,що мають право на отримання грошового забезпечення , передбачено п. 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року .
Оскільки чинне законодавство вичерпно визначило коло осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця у разі його зникнення безвісти, і надає таке право, зокрема, лише дружині (чоловіку) ,а не особам, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу ,встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з безвісти зниклим військовослужбовцем не породжує у ОСОБА_1 самостійного права на отримання такого забезпечення , що не перешкоджає їй отримувати частину грошового забезпечення ОСОБА_2 , як законному представнику їх спільної неповнолітньої дитини ,на яке вона має право.
Оскільки у позивачки відсутнє самостійне право на отримання грошового забезпечення, встановлення даного факту не породжує у неї заявлених нею юридичних наслідків у вигляді права на отримання нею грошового забезпечення та не вказує на необхідність їх захисту від відповідачів.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю сама по собі не є належним та ефективним способом захисту права у позовному провадженні, оскільки не призводить до поновлення порушеного права та не покладає на відповідачів жодних обов`язків ,є слушними так як відповідають змісту норм матеріального права і фактичним обставинам справи ,а висновки суду про наявність у справі предмета спору є помилковими .
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу , суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому вимогою зазначила лише встановлення даного факту. Між тим, вимоги лише про встановлення факту що має юридичне значення згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України розглядаються судами в порядку окремого провадження ,передбаченому Главою 6 Розділу IV ЦПК України, а не в порядку позовного провадження. 
Щодо розгляду позову ОСОБА_1 у цій справі, то вона у позові крім вимоги про встановлення факту жодної матеріально- правової вимоги про визнання за нею певних прав до відповідачів - Міністерства оборони України , військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 не заявила, а отже між ними фактично відсутній предмет спору.
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (постанова від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20).
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню ,а  провадження у справі закриттю з підстав, визначених п. 2 ч.1 статті 255 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374,255, ЦПК України, суд,
Постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2026 року скасувати.
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України , ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту .

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: В.П. Рибчинський

В.В. Оніщук