Справа № 297/2995/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Берегове 
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Геревич Т.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Пензеника В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Міністерство оборони України, про визнання батьківства,
встановив:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пензеник В.І., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Міністерство оборони України, про визнання батьківства, а саме просить визнати, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 08.01.2025 року, є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни в актовий запис № 265, складений 23 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де у графі відомості про батьків: «батько» - ОСОБА_4 , громадянин України - виключити. Батьком вказати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України.
Позов мотивовано тим, що з 2007 року позивач спільно проживала і перебувала у стосунках, як цивільна дружина з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У них з того часу були різні по складності відносини, шлюб вони не реєстрували, тому що він часто притягався до кримінальної відповідальності. Кілька років він проживав за адресою позивача, вели спільне господарство, мали спільний побут.
ІНФОРМАЦІЯ_4 в їхній сім?ї народився син - ОСОБА_3 . Дитина є сином ОСОБА_2 , однак у зв?язку з тим, що були непорозуміння в стосунках, відомості про батька записані заявником відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З того часу ОСОБА_2 хотів самостійно визнати батьківство, однак певний час перебував у місцях позбавлення волі, тому бажав це зробити після звільнення.
За весь час спілкування позивача з ОСОБА_2 , її поїздок до нього, він її та їхнього сина утримував, перераховував кошти. Вони постійно переписувались, також є спільні фото сім?ї.
24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введений воєнний стан. 29.10.2024 року ОСОБА_2 звільнений з місця відбування покарання (державної установи «Катеринська виправна колонія №46) умовно-достроково згідно ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 21.10.2024 року для проходження військової служби за контрактом на підставі ст. 81-1 КК України і попрямував до місця призначення: до ІНФОРМАЦІЯ_5 в/ч НОМЕР_1 , де потім був мобілізований.
Позивач мала намір за згодою ОСОБА_2 онлайн одружитися, також ОСОБА_2 бажав самостійно визнати батьківство, однак 13.01.2025 року позивачем було отримано сповіщення від ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що « ОСОБА_5 цивільний чоловік, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.01.2025 року зник безвісти під час виконання військового обов?язку в бою за Україну її свободу та незалежність».
Остання розмова у позивача із батьком дитини була 07.01.2025 року, після чого вона з ним не мала розмови, так як він пропав безвісти.
Батьки ОСОБА_2 померли, братів і сестер, інших дітей ОСОБА_2 не мав.
При зверненні до територіальних органів Пенсійного фонду України із питанням, чи має вона, позивач, право на оформлення та отримання грошового забезпечення (в інтересах дітей) та інші виплати, у зв?язку із тим, що їх батько ОСОБА_2 , зник безвісті, була надана відповідь про неможливість отримання таких виплат, оскільки у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 , в графі батько значиться - ОСОБА_4 , а не зниклий безвісті військовослужбовець ОСОБА_2 .
Визнання батьківства необхідно позивачу для оформлення спадкових прав малолітньої дитини за зниклим безвісти батьком.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а. с. 53-54).
14 листопада 2025 року третя особа Міністерство оборони України подала пояснення щодо позову, згідно з яким, обґрунтування позову є недостатнім, належних доказів для визнання відповідача батьком дитини позивача у судовому порядку немає. 
Заявник вказує, що протягом тривалого терміну проживала у цивільному шлюбі з відповідачем. Оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батьківство здійснювався з її слів. Проте, до заяви не долучено достатніх доказів того, що заявник не мала можливості зареєструвати батьківство до 08.01.2025 року.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судовоімунологічної експертизи (а. с. 59-65).
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.12.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті (а. с. 82-84).
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Пензеник В.І. у вступному слові позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Судом достеменно встановлено наявність у останнього статусу безвісти зниклого за особливих обставин відповідно до положень Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».
Представник відповідача Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, відзив або заперечення на позов не подав.
Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у судове засідання не з`явився, пояснення суду не надав.
Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання також не з`явився, подав пояснення, у якому просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог до Міністерства оборони України, відмовити у задоволенні позову в частині встановлення батьківства у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів.
Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, покази свідків, дослідивши докази у їх сукупності та оцінивши їх відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , у графі «батько» зазначений ОСОБА_4 , у графі «мати» зазначена ОСОБА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00052056982 від 27.06.2025 року та свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Запис про батька дитини вчинений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері (а. с. 35, 36).
Відповідно до довідки № 07 від 17 червня 2025 року, виданої громадською організацією «Дружба-7», встановлено, що ОСОБА_1 проживала у АДРЕСА_1 без реєстрації разом із сім`єю: співмешканцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).
Згідно з сповіщенням сім`ї № 73 з ІНФОРМАЦІЯ_7 від 13.01.2025 року, відповідач ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання військового обов`язку в бою за Україну її свободу та незалежність (а. с. 43).
Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 СК України (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та ст. 125 СК України (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.
Правилами статті 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Положеннями статті 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Так, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Раніше він був старшим по гуртожитку. З його слів, у 2007 році до гуртожитку поселилася позивач ОСОБА_1 , яка спочатку проживала сама, а згодом разом із відповідачем ОСОБА_2 у цивільному шлюбі приблизно до 2015 року. Після цього ОСОБА_2 там не проживав, оскільки відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте позивач постійно його навідувала.
Свідок ОСОБА_7 показала, що проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 по 2010 рік. За її словами, починаючи з 2010 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 . Після переїзду на іншу адресу вона зустріла ОСОБА_1 , яка була вагітна та повідомила їй, що батьком дитини є ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що позивач дійсно проживала у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_2 , однак точних дат вона пригадати не може.
Під час судового розгляду були оглянуті фотознімки (а. с. 97-99), на яких зображені позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та їхня дитина у родинному колі, у різні періоди життя, а також під час проходження відповідачем військової служби у Збройних Силах України.
Отже, покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджують, що ОСОБА_2 проживав разом із позивачем ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 з 2008 року. Вказані покази узгоджуються з тим, що у них народився спільний син ОСОБА_3 , батьківство якого відповідач визнавав. Позивачем доведено, що відповідач займався вихованням та утриманням родини, мав намір зареєструвати шлюб із ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі та офіційно зареєструвати своє батьківство над сином.
Відповідач ОСОБА_2 , незважаючи на статус безвісти зниклого за особливих обставин, відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», має всі права, гарантовані Конституцією та законами України, а отже є належним відповідачем у справі.
Згідно з судовою практикою, касаційний суд зауважував, що оскільки законодавець врегулював відносини і передбачив, що факт смерті встановлюється в окремому провадженні, якщо запис про батька дитини у книзі записів народжень здійснено за вказівкою матері та настала смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Натомість у разі зникнення особи безвісти за особливими обставинами застосовується конструкція позову про визнання батьківства (стаття 128 СК України) (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2025 року в справі № 208/15131/24 (провадження № 61-4091ск25)).
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина друга статті 24 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23), від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23)).
Зміст статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)).
Європейський суд з прав людини у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції - це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (справа «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).
Враховуючи наведене, суд вважає доведеним батьківство відповідача ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є підставою для визнання ОСОБА_2 , який на даний час вважається зниклим безвісти за особливих обставин, батьком дитини ОСОБА_3 , внесення відповідних змін до актового запису про його народження, а саме зміни прізвища дитини на « ОСОБА_9 » та зазначення у графі «батько» – ОСОБА_2 . 
Отже, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 121, 125, 128, 134, 135 СК України, ст. 4, 12, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 , колишнього мешканця АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , та Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що знаходиться за адресою: м. Берегове, вул. Мукачівська, 3, Закарпатська область, код ЄДРПОУ: 25999111, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ: 13814885, та Міністерство оборони України, що розташоване за адресою: м. Київ, просп. Повітряних Сил України, 6, код ЄДРПОУ: 00034022, про визнання батьківства – задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянин України, є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за № 265 від 23.09.2014 року, в якому прізвище дитини з « ОСОБА_10 » замінити на « ОСОБА_9 », по батькові « ОСОБА_11 » замінити на « ОСОБА_12 ».
У графі «батько» виключити запис – ОСОБА_4 та записати батьком дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина України.
Копію рішення направити до Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя:	  	Лайош ГАЛ