П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3037/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
06 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 

Суть спору

Позивачка звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та зобов`язання здійснити її призначення, нарахування і виплату з жовтня 2024 року. Спір стосується наявності у відповідача обов`язку продовжити виплату допомоги після завершення шестимісячного періоду її отримання та автоматичного продовження по вересень 2024 року без подання позивачем нової заяви.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивачка просила визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо ненарахування та невиплати їй і її малолітнім дітям допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332, а також зобов`язати відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату такої допомоги з жовтня 2024 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачці було призначено допомогу на проживання у розмірі 8000 грн на шестимісячний період з 01 березня 2024 року по 31 серпня 2024 року з автоматичним продовженням по вересень 2024 року, після чого строк виплати допомоги закінчився. Оскільки із заявою про призначення допомоги на наступний шестимісячний період позивачка не зверталася, підстави для висновку про протиправну бездіяльність відповідача відсутні.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно визначив правову природу спірних правовідносин та безпідставно звів спір до питання неподання нової заяви. На думку апелянтки, спір стосується не первинного призначення допомоги, а продовження вже реалізованого права на соціальний захист.
Апелянтка також посилається на те, що вона не є особою, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, оскільки перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа тривалий час та отримувала відповідну допомогу. Крім того, скаржник вказує, що суд не надав належної оцінки доводам про автоматичне продовження виплат, про недопустимість звуження раніше набутого права, про незворотність дії нормативно-правових актів у часі та про те, що доходи чоловіка не повинні враховуватися, оскільки він фактично не проживає з позивачем та не веде з нею спільного господарства.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення та зазначає, що допомога позивачу була призначена і виплачувалася відповідно до чинного законодавства. Відповідач вказує, що після завершення виплати по вересень 2024 року призначення допомоги на наступний шестимісячний період могло бути здійснене лише за заявою позивача та з урахуванням оновлених вимог Порядку №332, зокрема щодо врахування доходів чоловіка незалежно від місця фактичного проживання.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка разом із сім`єю перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа, до березня 2022 року отримувала щомісячну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, а з березня 2022 року - допомогу на проживання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332.
У жовтні 2022 року позивачка переїхала до м. Вінниці та 21 жовтня 2022 року звернулася до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. На підставі цієї заяви було призначено допомогу на проживання у розмірі 5000 грн, яка виплачувалася до лютого 2024 року.
01 квітня 2024 року позивачці призначено допомогу на проживання у розмірі 8000 грн на шестимісячний період з 01 березня 2024 року по 31 серпня 2024 року з автоматичним продовженням по вересень 2024 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2024 року №989 внесено зміни до Порядку №332, зокрема до пункту 14, яким передбачено включення до середньомісячного сукупного доходу доходів дружини та чоловіка незалежно від місця їх фактичного проживання на території України, крім прямо визначених випадків.
Із жовтня 2024 року виплату допомоги позивачці не продовжено. Заяву про призначення допомоги на наступний шестимісячний період після вересня 2024 року позивачка не подавала.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а згідно зі статтею 310 КАС України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на підставі наявних у справі та додатково поданих доказів у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон №1706-VII), частиною першою статті 4 якого передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у спірний період визначав Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (далі - Порядок №332), який установлює підстави, умови, строки призначення такої допомоги та випадки її продовження.
Пунктом 3 Порядку № 332 визначено, що з 1 листопада 2023 року допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:
- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
- для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
До складу сім`ї уповноваженої особи включаються (незалежно від наявності відомостей щодо включення їх до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб) чоловік, дружина, діти, прийомні діти, діти, які виховуються батьками-вихователями в дитячих будинках сімейного типу, усиновлені діти, діти, над якими встановлено опіку або піклування, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (зокрема у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; діти з інвалідністю після досягнення ними 18-річного віку до визнання їх особами з інвалідністю з дитинства I та II групи; не перебувають в шлюбі повнолітні діти; визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи, які проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей, та/або особи, які встановили у судовому порядку факт проживання однією сім`єю. Членом сім`ї може вважатися одинока особа, а також неповнолітня дитина, якщо така особа не входить до складу сім`ї.
Склад сім`ї уповноваженої особи визначається на дату звернення за призначенням допомоги.
З 1 листопада 2023 року для призначення допомоги уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 5 (далі - заява).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 4 Порядку № 332 для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 (далі - заява). Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості) та електронних систем Мінсоцполітики.
За наявності технічної можливості заява може подаватися в електронній формі за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до пункту 20 цього Порядку.
Абзацами першим, другим, четвертим пункту 5 Порядку № 332 визначено, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.
Допомога також призначається дитині, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до абзаців першого, третього, п`ятого, шостого пункту 13-1 Порядку № 332 виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично особам з інвалідністю I чи II групи, дитині з інвалідністю віком до 18 років, дитині, хворій на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, що підтверджується документально.
У разі коли особі не було продовжено виплату допомоги автоматично, але вона належить до категорій осіб, визначених абзацами другим - четвертим цього пункту, їй може бути призначено допомогу за заявою.
Іншим членам сім`ї виплата допомоги може бути продовжена на підставі подання заяви на призначення допомоги.
Пунктом 14 Порядку № 332 передбачено, зокрема, що до середньомісячного сукупного доходу включаються доходи дружини та чоловіка (батька та матері) незалежно від місця їх фактичного проживання на території України, крім осіб, які сплачують аліменти, а також осіб, які зникли безвісти / перебувають у полоні або за кордоном / депортовані за межі України / осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, зазначених у переліку територій.
Тобто, право на призначення та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам виникає виключно за умови звернення уповноваженої особи із відповідною заявою та за наявності передбачених Порядком умов.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив правову природу спірних правовідносин та безпідставно звів спір до питання неподання нової заяви, колегія суддів з ними не погоджується з огляду на таке. 
Як установлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачці було призначено допомогу на проживання у розмірі 8000 грн на шестимісячний період з 01 березня 2024 року по 31 серпня 2024 року з автоматичним продовженням виплати по вересень 2024 року, після чого цей період виплати завершився. 
За таких обставин предметом спору є не первинне набуття права на допомогу і не сам факт наявності у позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи, а наявність у відповідача обов`язку призначити допомогу на наступний період, починаючи з жовтня 2024 року, без звернення особи із заявою та без перевірки її відповідності умовам, чинним на цей час.
Не спростовують правильності цього висновку і доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не є особою, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, оскільки перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа тривалий час та раніше отримувала відповідні соціальні виплати. Сам по собі факт попереднього отримання щомісячної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, а згодом допомоги на проживання відповідно до Порядку №332, не означає виникнення безумовного права на її подальше одержання після завершення визначеного Порядком №332 строку виплати, оскільки така допомога має строковий характер і надається за умов, установлених нормативним регулюванням, чинним на момент виникнення відповідних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги про автоматичне призначення допомоги особам, які станом на 01 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №505, також не дають підстав для скасування оскарженого рішення. Вказане нормативне регулювання стосувалося переходу на інший механізм соціальної підтримки у 2022 році та не може тлумачитися як таке, що встановлює безстрокове автоматичне продовження допомоги на всі наступні періоди незалежно від строку її попереднього призначення, зміни правового регулювання та дотримання особою критеріїв, визначених Порядком №332. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що після завершення виплати по вересень 2024 року питання призначення допомоги на наступний шестимісячний період мало вирішуватися відповідно до норм Порядку №332 у редакції, чинній на той час.
Колегія суддів не приймає і доводи апеляційної скарги про недопустимість застосування до спірних правовідносин змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2024 року №989. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спір стосується не правомірності вже здійснених виплат за період з 01 березня 2024 року по 31 серпня 2024 року з автоматичним продовженням по вересень 2024 року, а відсутності правових підстав для подальшого призначення допомоги з жовтня 2024 року. Отже, при вирішенні питання щодо наявності у відповідача обов`язку продовжити виплату підлягала застосуванню редакція Порядку №332, чинна саме на момент виникнення нових спірних правовідносин, а тому застосування відповідачем пункту 14 Порядку №332 у редакції, внесеній постановою №989, не є наданням нормативно-правовому акту зворотної дії в часі.
Необґрунтованими є також доводи апелянтки про те, що доходи її чоловіка не повинні були враховуватися через окреме проживання та відсутність спільного господарства. Як установив суд першої інстанції, у редакції пункту 14 Порядку №332, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №989, до середньомісячного сукупного доходу сім`ї включаються доходи чоловіка або дружини незалежно від їх фактичного місця проживання на території України, крім прямо визначених Порядком випадків. Обставин, які відповідно до цієї норми виключали б урахування доходів чоловіка позивачки, судом першої інстанції не встановлено, а доводи апеляційної скарги не містять належного спростування такого висновку, оскільки посилання лише на окреме проживання саме по собі не змінює правил обчислення сукупного доходу сім`ї у спірний період.
Посилання апелянтки на недопустимість звуження вже набутого права на соціальний захист також не спростовують висновків суду першої інстанції. Право на соціальний захист гарантується державою, однак реалізується у порядку та на умовах, визначених законом і нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, а допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам за Порядком №332 не має безстрокового характеру й надається за наявності умов, установлених цим Порядком на відповідний період. Тому сам факт попереднього отримання позивачкою допомоги не породжує безумовного права на її подальшу виплату після завершення строку призначення без дотримання вимог, чинних на момент вирішення питання про новий період виплати.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду справи колегія суддів зазначає, що таке порушення саме по собі не є підставою для скасування судового рішення, якщо воно не вплинуло на правильність встановлення фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга не містить доводів про те, яким саме чином тривалість розгляду справи призвела до неправильного вирішення спору по суті, а тому підстави вважати це самостійною підставою для скасування рішення відсутні.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином визначив норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та не допустив порушення норм процесуального права, яке могло б бути підставою для скасування чи зміни рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивачки з правовою оцінкою встановлених обставин і до іншого тлумачення положень Порядку №332, однак не спростовують висновку про відсутність у відповідача обов`язку продовжити виплату допомоги з жовтня 2024 року без звернення позивачки із заявою на наступний шестимісячний період.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 та статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки в ході апеляційного перегляду не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року в оскарженій частині є законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними доказами, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.