Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.04.2026	Справа №607/21226/25	

23 квітня 2026 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
- головуючої судді Черніцької І.М.
- за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.
- сторони в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі – ТДВ «СГ «Оберіг», страховик) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 89 973,25 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 09 квітня 2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 та «FORD FUSION», державний номерний знак НОМЕР_2 . 
Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 ч. 1 та ст. 130 КУпАП.
Цивільно – правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-210632635. 
Товариство здійснило виплату третій особі завданої позивачем шкоди у розмірі 62 900 грн. 
Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача 89 973,25 грн, з яких: 62 900 грн – сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті відповідачем в порядку регресу; 7258,16 грн – інфляційні витрати, 17 970,79 грн – пеня та 1844,30 грн – 3% річних. 
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву, в якій позов визнав частково та просив здійснювати розгляд справи без його участі
Судом встановлено, що 09 квітня 2023 року о 21 год 18 хв в м. Тернопіль по вул. Текстильна, 28 громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_3 , не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, під час виникнення небезпеки для руху, яку водій спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події. 
Також, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння,  однак від проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Вказані обставини встановлені постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2023 року у справі №607/6808/23, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ст. 122 – 4 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
Цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», що не заперечили сторони спору та підтверджується витягом із реєстру полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії ЕР №212466508. Поліс був діючий станом на 09 квітня 2023 року.
Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 30 грудня 2022 року, власником транспортного засобу «FORD FUSION», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 . 
06 червня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку 09 квітня 2023 року у розмірі 62 900 грн. 
Згідно акту огляду колісного транспортного засобу від 10 квітня 2023 року встановлено, що у транспортного засобу «FORD FUSION», державний номерний знак НОМЕР_2 , виявлено наступні пошкодження: капот, фара ліва, бампер передній, хромова накладка лівої шини, протитумана фара, крило переднє ліве, декоративна решітка бампера (хром), крило переднє праве, двері передня ліва, петлі капота, екран (телевізор), кронштейн лівого крила, підсилювач бампера передній, лонжерон лівого крила, фара передня (кріплення), лонжерон лівий, передній датчика руху,
Відповідно до калькуляції до справи №42486, вартість ремонту транспортного засобу «FORD FUSION», державний номерний знак НОМЕР_2 зі зносом становить 65 339,68 грн. 
05 липня 2023 року позивачем складено страховий акт за №42486/1, згідно з яким прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 62 900 грн.
Як вбачається з платіжної інструкції в національній валюті № 6162 від 05 липня 2023 року, ТДВ «СГ «Оберіг» перерахувало ОСОБА_3 кошти в розмірі 62 900 грн, призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту №42486/1 від 05 червня 2023 року (FORD FUSION, BO8907EI).
05 вересня 2024 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» направило відповідачу ОСОБА_1 вимогу про виплату коштів за №42486/1, в якій повідомило останнього про необхідність сплати коштів в розмірі 62 900 грн.
У добровільному порядку вказані кошти відповідачем не повернуто.
Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. 
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з вимогами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Згідно з вимогами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон) (який діяв станом на момент виплати страхового відшкодування) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В пункті 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до положень абзацу «а», «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» cтраховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:
38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі: 
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником)
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин, законом було прямо встановлено право на стягнення коштів в порядку регресу, виплачених страховиком у випадку здійснення ним виплати страхового відшкодування потерпілому в порядку вимог ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 квітня 2023 року о 21 год 18 хв в м. Тернопіль по вул. Текстильна, 28 громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_3 , не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, під час виникнення небезпеки для руху, яку водій спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події. 
Також, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння,  однак від проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2023 року у справі №607/6808/23, яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ст. 122 – 4 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 62 900 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.
Відтак, відповідно до вимог статті 1191 ЦК України, п. 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув права вимоги до відповідача як винної особи про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону, приймаючи до уваги, те, що відповідач залишив місце події та керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вину відповідача встановлено постановою суду, а позивачем відшкодовано шкоду ОСОБА_3 , яка є власником пошкодженого транспортного засобу, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 суми виплаченого страхового відшкодування 62 900 грн підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог про стягнення пені, інфляції та трьох процентів річних, слід зазначити наступне.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що: наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. (ч.41).
Отже, наслідки у виді сплати пені щодо несвоєчасної виплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.
Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 16 червня 2021 року в справі № 910/14341/18, від 22 грудня 2022 року в cправі № 902/1301/21, від 06 грудня 2023 року в справі № 522/12406/22, від 29 січня 2025 року в справі № 201/1763/22 та від 23 квітня 2025 року у справі № 694/1482/21.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідача не настало, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. 
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 7300 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: 
- договір про надання правничої допомоги від 16 липня 2025 року, укладений між фізичною-особою підприємцем адвокатом Войціховським А.В. та ТДВ «СГ «Оберіг»;
- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу;
- довіреність на адвоката Войціховського А.В. від 17 липня 2025 року.
Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 6 цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 5 статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 по справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, будь-яких заперечень щодо розумності та співмірності розміру судових витрат суду не надав.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат на надання правової допомоги у розмірі 7300 грн під час розгляду у суді даної справи. 
Водночас, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1693,49 грн (62900* 2422,40 / 89973,25) та витрати на професійну правничу допомогу в 5103,41 грн (62900* 7300 / 89973,25), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 141, 263, 265, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 62 900 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 1693,49 грн в рахунок сплаченого судового збору та 5103,41 грн витрат на правову допомогу.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», вул. Васильківська, 14, м. Київ, код ЄДРПОУ – 39433769.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .
Повне рішення складено 28 квітня 2026 року.

Головуюча суддя       І.М. Черніцька