Справа № 466/580/26
Провадження № 2/466/1615/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
12 травня 2026 року м. Львів 
Шевченківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого – судді Ковальчука О.І.
з участю секретаря Пилипців О.-І.І.
представника позивача Хрипти І.М.
справа №466/580/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Каньйон», обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Галіція 2» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва
ВСТАНОВИВ :
27.01.2026 року адвокат Хрипта І.М. звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каньйон», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Галіція 2» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, в якому просить визнати за позивачем ОСОБА_1 майнові права (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на незавершену будівництвом двокімнатну житлову квартиру, в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень) за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 4610137500:11:005:0001, що знаходиться в другій секції на 7 поверсі, за будівельним номером 41, загальна проектна площа 69,23 кв.м.
В обґрунтування вимог покликається на те, що 27.04.2018 року між ОСОБА_1 та ЖБК «Галіція 2» було укладено договір №2.41/18 про сплату пайових внесків, відповідно до умов якого вона набула право на одержання двокімнатної квартири, що розташована у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач виконала свої фінансові зобов`язання у повному обсязі, що підтверджується документами про оплату. У той час як будівництво будинку не завершене. У зв`язку з незавершеністю вказаного будівництва вона не має можливості оформити право власності, відтак, змушена звернутись до суду.
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Хрипта І.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В останнє судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до статті 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, а згідно зі статтею 41 Конституції, право приватної власності є непорушним.
Завданням цивільного судочинства згідно з статтею 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд цивільних справ для ефективного захисту порушених прав.
Відповідно до статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист, а одним із способів такого захисту є визнання права, що включає і визнання майнових прав, коли інший спосіб реалізувати право неможливий через дії (або бездіяльність) відповідачів. Згідно з статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із договорів.
Судом встановлено, що 27 квітня 2018 року між ОК «ЖБК «Галіція 2» та позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Галіція 2» №2.41/18.
У п. 2.1 Договору вказано, що за цим Договором Учасник вносить до Кооперативу внески у розмірах та порядку, встановленому даним Договором та додатками до нього, а Кооператив за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів Кооперативу зобов`язується організувати будівництво Об`єкту будівництва, здати його в експлуатацію, та передати у власність Учаснику об`єкт нерухомості у вказаному Об`єкті будівництва на умовах, встановлених даним Договором, та за умови повної сплати Учасником суми пайового внеску, встановленої даним Договором.
Крім цього, згідно з п.7.3.2 ОК «ЖБК «Галіція 2» бере на себе зобов`язання організувати будівництво Об`єкта будівництва та забезпечити його прийняття в експлуатацію у І кварталі 2019 року при умові дотримання Учасником порядку та строків сплати внесків.
На момент укладення даного договору, з урахуванням проектної площі нерухомості, вартість Об`єкту нерухомості становить: 623070 грн. 00 коп. (п. 3.2 Договору)
На виконання Договору учасником було сплачено пайовий внесок в повному розмірі – 623070грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою від 11.05.2018, виданою ОК «ЖБК «Галіція 2».
Згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 07 травня 2020 року № ЛВ 112201280551 ТОВ «Каньйон» є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_3 на генплані). Ця обставина також встановлена ухвалою Господарського суду Львівської області від 16 вересня 2025 року у справі №914/599/25, якою затверджена Мирова угода від 01 вересня 2025 року між ТОВ «Каньйон» та Львівською міською радою у справі №914/599/25, і у якій зазначено, що Відповідач (ТОВ «Каньйон») є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 на генплані на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , які не здано в експлуатацію, а розірвання договору оренди землі створить соціальну напругу щодо реалізації права інвесторів будівництва на житло, подальшого оформлення права власності інвесторів на житло, захисту інтересів як добросовісних споживачів.
Правова позиція суду щодо характеру спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20).
Критеріями визначення юрисдикції спору (корпоративний це спір або спір про право цивільне) визнаються:
а) характер спірних правовідносин - корпоративні відносини мають бути пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав; а цивільні - із захистом цивільного права;
б) суб`єктний склад сторін - сторонами спору є юридична особа корпоративного типу, її учасники (засновники, акціонери, члени), у тому числі учасник, який вибув (носій корпоративних прав), посадова особа; чи особа не має у цій юридичній особі корпоративних прав;
в) предмет спору - захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи, чи захист цивільних прав і інтересів, що випливають з інших цивільних правовідносин, зокрема правовідносин інвестування або споживчих правовідносин. (див. п. 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 750/319/18)
Судом встановлено, що між позивачем та ЖБК «Галіція 2» виникли договірні правовідносини шляхом укладення договору №2.41/18 від 27.04.2018 року, який є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, не визнаним недійсним відповідно до статті 204 ЦК України.
Відповідно до статті 177 та 190 ЦК України, майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав, включно з так званим правом очікування — правом отримати право власності на майно в майбутньому.
Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До цього моменту інвестор володіє майновими правами, що прямо випливає з ч. 3 ст. 331 ЦК України.
Закон України «Про кооперацію» визначає, що кооператив несе відповідальність за своїми зобов`язаннями перед членами кооперативу (ст. 12), а його діяльність ґрунтується на принципі виконання обов`язків перед пайовиками.
Закон України «Про інвестиційну діяльність» гарантує захист прав інвестора (ст. 7, 9), включаючи право очікування на набуття результату інвестування.
Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст. 31–37) покладає на замовника будівництва обов`язок забезпечити: проектування, будівництво, і зокрема введення об`єкта в експлуатацію.
Судом встановлено, що таким замовником є ТОВ «Каньйон», що підтверджується укладеним у 2015 році договором з ЖБК «Галіція 2», дозволом на будівництво та листуванням із контролюючими органами. 
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», право власності на новостворений об`єкт реєструється виключно на підставі сертифіката готовності, який у справі відсутній, що робить реєстрацію права власності неможливою. Згідно висновків, які зроблено у постановах Верховного Суду у справах: № 760/17864/16-ц (13.05.2019), № 761/20612/15-ц (20.03.2019), чітко встановлюють: «Якщо інвестор повністю оплатив вартість об`єкта, але будинок не введений в експлуатацію, ефективним способом захисту є визнання майнових прав.» Окрім цього, ЄСПЛ у справі Anheuser-Busch Inc. v. Portugal підтвердив, що легітимні очікування є власністю, яка підлягає захисту за ст. 1 Першого протоколу.
Таким чином, нормативно-правове регулювання прямо дозволяє захистити право позивача шляхом визнання майнових прав, коли отримання права власності є неможливим через об`єктивні обставини, що не залежать від інвестора.
Вищенаведені норми застосовуються до правовідносин між позивачем, ЖБК «Галіція 2» та ТОВ «Каньйон». 
Згідно зі статтями 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, а договір є обов`язковим для сторін.
ЖБК «Галіція 2» взяв на себе договірні зобов`язання перед позивачем, прийняв від неї пайові кошти, чим підтвердив укладення та виконання договору з боку позивача.
Водночас відповідно до Закону України «Про містобудівну діяльність», саме ТОВ «Каньйон», як замовник будівництва зобов`язаний забезпечити введення об`єкта в експлуатацію. Фактична бездіяльність замовника створює ситуацію, коли позивач повністю виконавши свої фінансові зобов`язання не може набути право власності, що суперечить принципам захисту інвестицій (ст. 7 Закону про інвестиційну діяльність) та порушує баланс інтересів, гарантований ст. 1 Протоколу 1 ЄСПЛ.
Згідно з частинами 1, 3 статті 167 ГК України (в редакції, чинній до 31.12.2022) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 96-1 ЦК України (в редакції, чинній з 01.01.2023) права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
За змістом ст.1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Такими цінностями можуть бути рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).
Асоційовані члени кооперативу виступають насамперед його інвесторами, оскільки вони не зв`язані з кооперативом трудовою функцією, а беруть лише майнову (інвестиційну) участь у діяльності кооперативу. Майнова складова правового статусу асоційованого члена наближає його до права участі в господарських товариствах, тоді як повне членство характеризується, насамперед, особистою трудовою участю членів у спільній виробничій діяльності кооперативу. Пайові внески у споживчих та обслуговуючих кооперативах мають інвестиційний, але водночас непідприємницький характер. Зокрема, через створення обслуговуючих кооперативів відбувається de facto інвестування у будівництво житла, отже, комплекс прав членів таких кооперативів також може бути представлений корпоративним паєм нарівні з корпоративними паями (частками, акціями) учасників господарських товариств та виробничих кооперативів.
У таких випадках, як правило, правовідносини між сторонами вичерпуються після повного внесення коштів на будівництво житла та передачі об`єкта нерухомості у власність замовнику. Асоційоване членство не передбачає рівного з іншими (повними членами) права участі в господарській діяльності кооперативу, що свідчить про фактичне відсторонення асоційованих членів від управління справами кооперативу. Водночас асоційоване членство надає переважне порівняно з іншими членами кооперативу право на одержання паю в разі його ліквідації. Також асоційовані члени кооперативу не можуть обирати органи управління та бути обраними до їх складу.
Відтак між асоційованими членами кооперативу та кооперативом можуть виникати лише майнові (у випадку участі у формуванні майнових фондів кооперативної організації; отримання кооперативних виплат і виплат на паї; отримання паю в разі виходу з кооперативу); господарські (у випадку участі у господарській діяльності кооперативної організації); трудові (якщо член кооперативної організації одночасно перебуває з цією організацією в трудових відносинах); та соціальні відносини (у випадку користування послугами кооперативу, внесення пропозицій, спрямованих на поліпшення її роботи).
15 серпня 2022 року з метою захисту прав інвесторів будівництва нерухомого майна Верховна Рада України прийняла Закон України № 2518-ІХ (набрав чинності з 10.10.2022), яким статтю 14 Закону України "Про кооперацію" було доповнено частиною 3 такого змісту: "Не допускається наявність асоційованих членів у кооперативах, предметом діяльності яких є житлове, дачне, гаражне будівництво (у тому числі кооперативах, які залучають кошти фізичних та юридичних осіб, зокрема в управління, для спорудження об`єктів житлового, дачного, гаражного будівництва)".
Водночас підпунктом 4 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2518-IX (чинного з 10.10.2022) установлено, що з дня набрання чинності цим Законом асоційовані члени кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, вважаються повноправними членами таких кооперативів. Набуття такими особами прав повноправних членів відповідних кооперативів не потребує прийняття рішень загальними зборами членів кооперативів та/або його статутними органами (п.29, 35 постанови КГС ВС від 18.02.2025 у справі №916/2789/23).
Предметом даного позову є вимога Позивача як асоційованого члена ОК "ЖБК "Галіція 2" про визнання майнових прав на об`єкт інвестування, а підставою позову - невиконання ОК "ЖБК "Галіція 2" умов Договору про сплату пайових внесків в частині строку введення житлового будинку в експлуатацію, тобто введення його в експлуатацію у І кварталі 2019 року (п. 7.3.2 Договору).
Договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Галіція 2» від 27.04.2018 фактично є договором, який спрямований на отримання Позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, тобто на реалізацію саме цивільно-правових відносин між його сторонами. З урахуванням дійсного змісту правовідносин між сторонами, назва сплачених Позивачем коштів пайовим внеском на їх інвестиційну природу не впливає.
Отже, спірні відносини між сторонами Договору виникли ще до набрання чинності Законом України № 2518-ІХ, яким асоційованих членів кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, в силу прямої вказівки закону визнано повноправними членами таких кооперативів, тобто визначено їх статус однаковим із іншими членами відповідних кооперативів, а відтак виключається наявність у спірних правовідносин ознак корпоративних, тому в межах цієї справи між фізичною особою та житлово-будівельним кооперативом виник саме цивільний спір про право на приміщення як об`єкт інвестування, але аж ніяк не спір, який міг би виникнути із суто корпоративних відносин.
Щодо визнання майнових прав.
Як встановлено судом, 27 квітня 2018 року між ОК «ЖБК «Галіція 2» та Позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Галіція 2» №2.41/18, за умовами якого ОК «ЖБК «Галіція-2» зобов`язується організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію у І кварталі 2019 року при умові дотримання Учасниками порядку та строків сплати внесків, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва, обумовлене цим Договором та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови сплати остаточної вартості Об`єкта нерухомості, встановленої даним договором для Учасника. На момент укладення даного договору, з урахуванням проектної площі нерухомості, вартість Об`єкту нерухомості становила: 623070 грн. 00 коп.
На виконання договору пайовий внесок у розмірі 623070 грн. 00 коп. сплачено, що підтверджується Довідкою від 11.05.2018, виданою ОК «ЖБК «Галіція 2».
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Крім цього, відповідно до ч.2 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру". Пунктом 24 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011, закріплене правило, згідно з яким для отримання сертифіката замовник (його уповноважена особа) подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації та документ або інформація (реквізити платежу) про внесення плати.
Відповідно до ч.8 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Згідно з пунктом 2.2 договору об`єктом, що підлягав передачі позивачу після виконання зобов`язань, визначено однокімнатну квартиру, розташовану у будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 4610137500:11:005:0001 за будівельною адресою АДРЕСА_6 , загальною проектною площею 69,23 кв.м. Надана суду копія договору містить підписи сторін та печатки, що підтверджує його чинність. Факт повної оплати позивачем пайових внесків підтверджується: квитанцією, довідкою від 11.05.2018 року та іншими матеріалами справи.
Матеріали справи містять також договір про забудову земельної ділянки від 05 вересня 2015 року, договір про будівництво від 02 липня 2015 року та інші договори між ТОВ «Каньйон», ЖБК «Галіція 2» та ТОВ «Олдімстрой», які свідчать, що відповідач фактично є замовником будівництва секцій, до яких належить і квартира АДРЕСА_7 . Відповідно до цих документів, ТОВ «Каньйон» прийняло на себе обов`язки організувати будівництво та вводити об`єкти в експлуатацію. Надані копії договорів містять печатки товариства та підписи його посадових осіб.
Додатково позивач подала лист Інспекції ДАБК Львівської міської ради від 23.05.2025 року № Вх0006-вих-75268, з якого вбачається, що будинок за адресою АДРЕСА_1 , станом на день звернення позивачки не введено в експлуатацію. Також у справі міститься дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ112201280536 від 07.05.2020 року.
Отже, саме замовник будівництва ТОВ «Каньйон» зобов`язаний ініціювати питання введення об`єкта в експлуатацію. ОК «ЖБК «Галіція-2» порушив своє договірне зобов`язання щодо забезпечення введення будинку в експлуатацію у термін, встановлений Договором, що унеможливлює реєстрацію Позивачем права власності на квартиру.
Крім того, судом встановлено, що на даний час житловий будинок не введено в експлуатацію та фактично має статус об`єкта незавершеного будівництва.
Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
З огляду на те, що об`єкт не зданий в експлуатацію, Позивач не може зареєструвати за собою право власності об`єкт нерухомості.
Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. З огляду на вказане громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. (подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17 (провадження № 61-21546св19)).
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. (див. постанову ВП ВС у постанові 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17)
У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, належним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування (відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі№761/32696/13- ц (провадження № 14-606цс18), Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17 (провадження № 61-21546св19)).
Встановивши, що позивач у повному обсязі виконав грошові зобов`язання за Договором, а ОК «ЖБК «Галіція-2» допустив істотне порушення умов Договору і в обумовлені Договором строки не забезпечив завершення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_1 , ТОВ «Каньйон» не добудував та в силу, передбаченого законом обов`язку, не ініціював питання щодо введення житлового будинку в експлуатацію, внаслідок чого Позивач позбавлений можливості оформити право власності на квартиру, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.
Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.
У зв`язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача 6230,70грн. судового збору.
Керуючись ст.5, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, ст. 96-1, 331, 530, 610 ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», ст. 39 ЗУ «Про містобудівну діяльність», суд
УХВАЛИВ :
позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 майнові права (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на незавершену будівництвом двокімнатну житлову квартиру, в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень) за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 4610137500:11:005:0001, що знаходиться в другій секції на 7 поверсі, за будівельним номером 41, загальна проектна площа 69,23кв.м.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Каньйон», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Галіція 2» в рівних частинах на користь ОСОБА_1 6230,70грн. (шість тисяч двісті тридцять гривень сімдесят копійок) сплаченого судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Каньйон», місцезнаходження: м. Львів, вул. Т. Шевченка, 346/94; ЄДРПОУ: 20853118.
Відповідач: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Галіція 2», місцезнаходження: м. Львів, пр. Чорновола, 63; ЄДРПОУ: 39896831.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Текст рішення складено та підписано 12.05.2026 року.
  Суддя	  	 О.  І.  Ковальчук